296 ELFTE KAPITLET 



Med ledning af dessa arbeten och egna iakttagelser tro vi oss kunna 

 säga, att en afsevärd skillnad gör sig gällande emellan de lägre liggande, 

 på marina bildningar rika delarna af landskapet och de inre mera hög- 

 ländta. Inom de senare, hvilka i allmänhet äro områdena kring vatten- 

 delarna, såsom mellan Dellarnes vattensystem och Ljusnan, mellan denna 

 senare och Voxna älf samt häremellan och Dalälfven, saknas mera värme- 

 fordrande arter i påfallande grad och träffas endast i någon enstaka berg- 

 rot. I de lägre partierna, kustlandet och de stora älfdalarna äro de där- 

 emot anträffade på talrika ståndorter ej blott i sydberg, utan äfven i s}-d- 

 backar, på bäckstränder samt å öar i större vattendrag. Några exempel 

 på floran å dessa olika ståndortstyper må anföras. 



I norra Hälsingland inom Bergsjö s:n ett par mil från kusten har 

 Westerlund (255) och Strömman (241 b) å Storön inom Harmångeräns 

 vattenområde funnit en rik och anmärkningsvärd flora med Viburmini opuliis, 

 Convallavia polygonatuvi, Gcraniiim rohciiiamim. LatJiyrus silvcstris, Oro- 

 bus vcnins, Scyopluilaria nodosa, Silcnc rupcstris, Tuiiitis glahra oc\\ l^icia 

 silvatica. 



Längre söderut i kustlandet äro flerstädes artrika sydbackar med 

 rätt riklig hassel bekanta (13, s. "]■]). A en sådan, 50 m. ö. h., invid 

 Forsa station lefver hasseln tillsamman med följande s}-dskandinaviska 

 arter: Adoxa nwscJiatellina, Anenioiie neuiorosa, Arenaria trinervia, Carcx 

 digitata, Cainpamila pcrsicifolia, Fragaria vesca, Ptcris oqidlina, Veronica 

 cJiamccdiys och Viola riviniana. A en annan vid Skarmyra, omkring 

 42 m. ö. h., växa: Cavipaiuda pcrsicifolia, Ptcris aquilina. J^cronica cJia- 

 mcBdrys och Viola riviniana. Pä en liknande lokal i Tuna s:n vid Hede 

 by förekomma jämte hasseln Ancmonc 7icinorosa och Ptcris aquilina. 



Af särskildt intresse äro de bäckdalslokaler med ädla löfträd och 

 andra mera värmefordrande arter, hvilka i Hälsingland möta i ganska 

 stort antal och ge oss en bild af huru ståndorter af denna natur en gång 

 tedde sig vida längre norrut. 



Från mellersta delen af Hälsinglands kustland i Enångers s:n omtalar 

 P. W. WiSTRÖM (262) Lindfallet, ^ där utom alm, lind, lönn 'éXv^n Loiii- 

 ccra xylostcuni, Vilnirrmni opulus, Aqiälegia vulgaris, Asperida odorata. 



^ Efter allt att döma är det samma lokal som omtalas med följande ord i Ljusdals 

 tidnins; den 31 juli 1903: »Reliktförekomster af våra ädlare löfträd finnas äfven i Enånger 

 å Väster Bölans skog efter en liten bäck, som rinner ifrån Linnsjön. Där finnes en hel 

 del för allmogen okända träd och buskväxter, däribland lönn, alm, ask och liiid, de sist- 

 nämnda ovanligt höga och till sitt omfång väldiga. Likaledes förekommer där en mycken- 

 het främmande örter. De större lönnarna ha blifvit uthuggna för att begagnas till slöjd.» 



