SYDBERG I SYDLIGA NORRLAND, DALARNE OCH VÄRMLAND 3 1 7 



platserna. »Äro bergsidorna mera utfyllda med hyperitrös, täckta af fet 

 växtmylla, träffas där hvarjehanda träd, t. o. m. vara ädlare löfträd, ehuru 

 alltför glest för att bilda något bestånd eller i större mån bestämma 

 undervegetationen. Dessa sluttningar vattnas icke sällan af snövattens- 

 och regnbäckar, som föra med sig större kvantiteter förvittringsprodukter 

 från högre liggande delar af hyperitbergen. Härigenom alstras de stånd- 

 orter, som karaktärisera våra högre hyperitberg, t. ex. Thorsberget, Get- 

 kärnsklätten och Ränneberget, och som hysa den vegetation, som så 

 mycket ådragit sig botanisters och äfven geologers uppmärksamhet.» 



Utom hyperitbergen finnas emellertid äfven sydbranter och bergrötter 

 bildade af den väster om Klarälfsdalen dominerande järngneisen. Ett så- 

 dant berg är den mångomtalade Tossebergsklätten i Sunne s n. 



RiNGlUS har visat, att »den vackra och rikliga vegetation, som man 

 trott sig finna på de värmländska hyperitområdena, icke åtföljer hyperiten 

 i allmänhet, utan endast de högre och brantare hyperitbergen. Den 

 karakteriserar likväl icke formationerna på dessa hyperitberg, utan in- 

 skränker sig till en och annan ståndort på deras brantare sluttningar. 

 Hvad som betingar dessas ståndorter, är ovedersägligen såväl bergarten 

 och jordmånen som lutningen och fuktigheten.» Vi tro att han i detta 

 omdöme har alldeles rätt. 



Emellertid är det obestridligt, att exempelvis just den nyssnämnda 

 Tossebergsklätten, belägen på öfre Frykens västra sida i nordligaste 

 delen af Sunne s:n, är i hög grad steril. Bevis härför är den torftiga art- 

 lista, som låter sig sammanställa af MVRINS (177, s. 189) skildring. Han 

 omtalar, hurusom berget lyser brunt på hösten af ljung, med gröna fläckar 

 af vijölon och lingon, glest stående små tallar, aspar, björkar och gråalar. 

 Förutom Calamagrostis arundinacca och Gnaphalhan-dirter uppräknas 

 Agrostis canina, Jasione montana, »den utmärktaste vegetabilie, som detta 

 berg äger att uppvisa», Seduui telephiimi, Silene rupestris, Triodia decum- 

 bens, Viscaria vulgaris. 



Jämför man denna lista med de bägge nedan nämnda klättarna, fram- 

 står skillnaden bjärt. -^ 



' Längre mot söder finnas äfven rika sydberg, så t ex. Råglandaberget och Val- 

 sundsberget i Nveds s:n samt Torsberget i Ö. Ullerud. 



Under arbetets tryckning har Skärman (235 och 235 b) i korthet omtalat floran i 

 tvenne intressanta sydberg i norra Värmland: 



Snipberget i Hvitsands s:ns norra del med följande sydskandinaviska arter: Adoxa 

 7}ioschatellina, Arettaria triiiervia, Arnica iiwutatia, Chrysospleniuin alternifoliiim^ CirccEa 

 alpina, Vicia sepiunt samt 



