ELFTE KAPITLET 



12 1. Ränneberget inom Östmarks socken på Röjdåns västra sida 

 några km. från norska gränsen beskrefs utförligt redan 1831 afVVAHLEN- 

 J5ERGS lärjunge MVRIN (177, s. 193) i hans utmärkta skildring af Värm- 

 lands och Dalslands vegetation; senare har RiNGlUS (211, s. 201 — 203) 

 1888 lämnat noggranna ständortsanteckningar. Vi anföra ur MVKINS ar- 

 bete följande: 



»Berget ligger i en sträckning från N — S, med stupning ät öster. 

 Högsta toppen ligger nordligast och därifrån går ned åt Tvärån en djup 

 rännil eller ränna, af hvilken berget kanske fått sitt namn. Berget bestod 

 till största delen af grönsten» (hyperit), »som här och där framvisade 

 branta väggar, mellan de tjocka jordlager, hvaraf berget, oaktadt sin hals- 

 brytande stupning, var betäckt ända upp till högsta kullen. 'Det är ett 

 fett och godt berg', sade finnarne. De hade ock gjort sitt bästa med att 

 svedja och bränna det på alla sidor, och deras rågskylar stodo i högan 

 luft, omsväfvade af de tunga höstmolnen. Genom detta svedjande, ?om 

 tycktes hafva fortfarit många år i cirkulation, voro alla ursprungliga, säll- 

 synta och mindre afvelssamma växter bortbrända, undantagande i och 

 närmast omkring den nämnda rännan, hvarest svedjandet varit mindre 

 verkställbart. De nedanföre liggande, inhägnade ängarna voro äfven be- 

 växta med en samling af de vackraste växtslag. Alnus inca)ia hade väl 

 öfverhanden, men däribland funnos äfven de vackraste dungar af stor, 

 fruktbärande hassel, samt lind, lönn, ask, Loniccra xylostciivi och Vibumnni 

 opiiliis; björkar o. d. att förtiga. Mest utmärkte sig dock en mängd 

 almar, af hvilka en mycket stor ännu stod kvar, sedan flera dylika blifvit 

 nedhuggna.» Därefter omtalas en hel rad nedan angifna arter, och Myrin 

 slutar beskrifningen med orden »här i orten träffar man icke en så vacker 

 vegetation vid något gråstensberg». 



Något egentligt af intresse utöfver ofvan gifna skildring innehålla 

 RiNGlUS noggranna ståndortsanteckningar knappast, men väl en och annan 

 förut ej anförd art; jfr äfven RiNGlUS i 212. I listan nedan anföras äfven 

 ett par uppgifter af LARSSON (163). 



Enligt Byströms karta öfver Värmland ligger klättens topp 520 

 m. ö. h. Landet nedanför torde af siffrorna på närliggande .sjöytor att 

 döma ligga 370 — 400 m. ö. h. Artlistan har följande utseende: 



Rickenberget i Södra Finnskoga med: Tilia europcea, Arenaria irinervia, 4sfra- 

 galits glycyphyllus, Circcen alpina, Habe7iaria bifolia, Lacttica uniralis, Orobiis i'ei?nis, 

 Silene rupestris, Stachys silvatica, Vicia sepitim, V. silvatica och Mola vtirabilis. 



