27 



haft størst Lighed med den sidste. Dennes Flora paa Kanin om- 

 fatter følgende Arter : Betida nana, Sdlix glauca og Jierbacea, Arcto- 

 stapUylos alpina, Empetrum nigruni, Ledwu paliistre, Vaccinium 

 idiginosum og V. Vitis idæa, Phyllodoce coeridea, Loiseleuria pro- 

 cumhens, Dryas og en Mængde Urter, som Folygonum viviparum, 

 Lycopodium Selago, Equisetimi arvense, Solidago virga aurea, 

 Festiica ovina, der endnu leve i Danmark, o. fl. a. Til Gratfioraen 

 henregner Pohle f. Eks. Salix lierbacea, reticulata og lanata, Juni- 

 perus communis f. nana, Ledum pcdiistre og flere. 



Det var Dele af den gamle svenske Tundramarks Planter, 

 som Vinden, Regnstrømmene og Foraarets Smeltevand havde 

 skyllet sammen i Lavninger og begravet der under det samtidig 

 udslemmede Ler, hvilke NATHORST fandt 1870, da Tundra-Tidens 

 første Repræsentanter i Skandinavien opdagedes. 



Tundramarken som Samfundsform er forsvunden fra vor 

 Natur, men en Del af dens Arter lever her endnu paa Hederne 

 og i Moserne (se de med * mærkede S. 25—26); havde Danmark 

 haft høje Bjerge, vilde vi endnu have haft den repræsenteret paa 

 deres Toppe. Mest minde vore Heder og især de grusede, golde 

 Pletter, som kunne findes, hvor Sandet er blæst bort, om Tundra- 

 marken. Den gamle Tundramark udviklede sig videre og vist 

 dels til Lynghede, dels til Steppe og Krat. 



Lyngheden. Der har været ført megen Strid om Lyng- 

 hedens Alder i Nordeuropa og dens Forhold til Skovvegetationen. 

 Nogle, f. Eks. Forchhammer, antoge, at Ahlhederne aldrig havde 

 baaret Skov, andre, f. Eks, Dalgas, at der paa faa Undtagelser 

 nær har været Skov paa alle Hedesletterne. Herom kan hen- 

 vises til SARAUWS Afhandling om Lyngheden i Oldtiden (3*). 

 I Tyskland hører KRAUSE (^^) og GRABNER (^e) til dem, der antage 

 de fleste Heders Afstamning fra Skov, selv om dette ikke var 

 den oprindeligste Maade for Hededannelse. I Sverrig er f. Eks. 

 ALB. Nilsson {^'^) af den Mening, at Hederne fordum have 

 været skovbevoksede, og han udtaler, at det ikke er antageligt, 

 at Lyngheder udvikledes umiddelbart efter Lyngens Indvan- 

 dring, og siden har holdt sig, „utan de åro fastmer langt senare 

 uppkomna genom ombildning af andra våxtsamhållen" ; dog ind- 



