43 



Stede: et inaaske stort Fastland i Forbindelse med Tyskland, 

 nordøstlige og østlige tørre Vinde, og et kontinentalt Klima. 

 Ogsaa Jordbunden har paa sine Steder, især mod Vest, kunnet 

 faa noget af den Løss-Karakter, som den har ogsaa i Tysklands 

 gamle Steppeegne, idet de fine Lerdele fra Bræelvene eller fra 

 udtørrede Bakker af Vinden bleve førte ud mod Vest og 

 aflejrede der; denne Loss-Bund er vel senere for største Delen 

 eller helt bleven slugt af Havet. (Det fundne Kranium stak jo 

 frem i Strandklinten)*). 



Steppernes Flora og Fauna, siger NeHRIKG, kunde først da 

 udbrede sig fra Sydøst og Øst til Mellemeuropa, da anselige, 

 med de østlige Stepper i Forbindelse staaende Landstrækninger 

 vare saa vidt udtørrede, at deres Jordbund tillod subarktiske 

 Steppeplanter og Steppedyr at trives. Nehrings Resultat er, at 

 Rækkefølgen har været: Tundra, Steppe, Skov. Steppen er i 

 Slægt med Tundraen, og f. Eks. øst for det Hvide Hav er der 

 efter POHLE Steder med en ejendommelig Blanding af arktiske 

 og Steppeplanter paa tørre, solbeskinnede Bakker, noget, som 

 vi ogsaa finde paa Ølands og Gotlands tørre Kalkplateauer, 

 „Alvarerne", hvis ejendommelige Planter efter SERN ANDER for 

 en Del ere indvandrede fra Sydøsteuropa i Ancylustiden, Blytts 

 „boreale" Periode {^^). 



Steppen er her i Danmark neppe indvandret paa vegeta- 



*) I Nordtyskland ligger omtrent parallelt med Østersøen et Morænelandskab, 

 der er en Fortsættelse af Jyllands Højdedrag; syd for det følger, ligesom 

 i Jylland, et Bælte af Sanddannelser, og syd for dette, mellem det og 

 Bjergene, en Række Løssdannelser med Steppedyr. Idet Krause (^^) 

 fremhæver dette, udtaler lian den Tanke, at Løssen, i Overensstemmelse 

 med Richthofens Teori, er dannet af det Støv, som Nordvindene i Istiden 

 paa Grinul af det over Isen staaende høje Lufttryk blæste derned, og 

 som aflejredes der ved Bjergenes Rand. Er dette rigtigt, maa vi jo vente 

 et lignende Løss-Bælte i Jylland vest for de derværende Sandflader, men 

 dette har utvivlsomt Havet taget. 



Krause spøi-ger ved samme Lejlighed: „Er de islandske Moræners 

 sandede Beskaffenhed ikke i det mindste til Dels fremkaldt „durch Aus- 

 wehung''?" I denne Anledning vil jeg gøre opmærksom paa, at C. V. 

 Prytz fra sin Rejse paa Island 1903 medbragte Prøver af den der 

 forekommende stenfrie, støvfine, meget frugtbare Jord, som havde vakt 

 hans særlige Opmærksomhed, og at V. UssiNG erkendte, at den er en 

 Løssjord. 



