53 



Nær til Bøgen slutter sig Avnen (('(irphuis Ilclulas). Den 

 var efter HARTZ meget cdmindelig i Danmark i intergiaciul Tid; 

 naar i den postglaciale Tid den indvandrede, om noget før, om- 

 trent samtidig med eller senere end Bøgen, er uvist; det sidste 

 synes rimeligst efter dens Forekomst hos os. I Moserne er den 

 endnu ikke funden, undtagen af WeBEE, i de undersøiske Lag 

 fra Tapestiden i Kielerfjord sammen med Bøg (""'), Den findes 

 i det sydlige Sverrig og Øland, men gaar ikke op til Norge og 

 er i Danmark maaske ogsaa kun vild i de sydlige Egne. Efter 

 ALB. Nilsson har den ikke naaet sin klimatiske Grænse, 



Ogsaa G- ran en 'var i interglacial Tid et almindeligt Skov- 

 træ i Mellemeuropa, efter HARTZ ogsaa i Danmark; men medens 

 Avn vendte tilbage, kom Granen ikke før nu i nyeste Tid ved 

 Menneskets Hjælp. GUNN. ANDERSSON formoder, vistnok i Til- 

 slutning til Vahls Arbejde over Stepperne, at det var det inter- 

 glaciale Steppeklima, som fortrængte den fra Vesteuropa*). I 18cS5 

 og 1887 viste NATHORST, at den fra Finland er indvandret i 

 Sverrig baade nord om den botniske Bugt og over Østersøen; 

 senere Undersøgelser af TOLF, SERNANDER, G. ANDERSSON og i 

 Norge afGLØERSEN have bekræftet dette ("' hvor S. 64 et Kort 

 viser dens Udbredning i Norge). Alle Danmarks Granskove ere 

 som bekendt Kulturfrembringelser (se Oppermann ^'*). 



Kultursamfund. Med Menneskets Indvandring træder en 

 ny Kraft frem paa Skuepladsen, en Kraft, som virker mægtigt 

 omformende paa Plante- og Dyreverdenen. I Kampen mellem 

 Mennesket og de øvrige levende Væsener ere disse de svage. 



Naar Mennesket indvandrede til Danmark, vides endnu ikke 

 sikkert. STEENSTRUP og 8ARAUW have fundet, at det allerede 

 var i Fyrretiden, ja SARAUW er endog tilbøjelig til at antage, 

 at allerede i Rensdyrtiden (d. e. Tundra-, Steppe- og Birke- 

 Aspe-Tiden) huldt det sit Indtog her, for hvilket der fra Natur- 

 forholdenes Side heller ikke kan have været noget til Hinder. 



*) Han siger SN S. 13: „Die Ursacheu wariiin sie [Bøgen og Granen] so spiit 

 bei uns eingeriickt sind, sind noch selir rilthselhaft. Jcli glanlie jedoch diese 

 Ursaclie in einer friilieren grossoren VerbreiUing der Steppe gegen Westen 

 sehen zu miissen." 



