5fi 



Dage, siger VaupeLL 18B3 C), blev Veddet ikke betragtet som 

 Skovens vigtigste Produkt, thi det var Oldenfrugten". Skoven 

 maatte da kunne regnes til „Halv-Kultursamfundene". Men for 

 omtrent et Par Aarhundreder siden begynder den rationelle 

 Drift af Skoven, ved hvilken man nu efter videnskabelige Prin- 

 cipper tilstræber at frembringe et Samfund, der giver et saa stort 

 pekuniært Udb3^tte som muligt. Nye Træarter indføres i Danmarks 

 Skove, navnlig Naaletræer (Rødgran, Skovf3^r, Bjærgfyr, Ædel- 

 gran, Lærk o. fl.) ; „en af de Begivenheder, der i nyeste Tid stærkest 

 har forandret Danmarks Udseende", er Naaletræernes Indvandring, 

 siger OPPERMANN, det danske Skovbrugs Historieskriver (-*). 



Den Jord, som Kulturen især lagde Beslag paa, var først og 

 fremmest Skovens, senere i ringere Grad Lynghedens og de 

 andre Plantesamfunds. I 1901 var Arealfordelingen i Danmark 

 i Promille følgende: 682 Ager, 107 Hede, Klit og Vand, 73 

 Skov, 62 Eng, 45 Kær, Fælled og Mose, 22 Veje og Mergel- 

 grave, 9 Haver og Planteskoler. Den Jord, som Kulturen helt 

 har omdannet, er saaledes vistnok omtrent 7io ^^ ^let hele Areal, 

 og den er hovedsagelig tagen fra Skoven. Danmark er nu et af 

 Europas skovfattigste Lande. Det var Kysterne af de frugtbarere 

 Øer og Østjylland, hvis Skov først ryddedes. I øvrigt ere vel 

 de lettere Jorder blevne tagne i Kultur førend de sværeste, 

 fordi disse ere vanskeligere at bearbejde. 



Kulturens Arbejde er desuden gaaet i Retning af Tørlægning 

 af Søer, Kær og Moser, hvormed nødvendigvis følger en For- 

 skydning af forskellige Plante-Samfund. Mindst forandrede ere 

 vel endnu Sandstrandens, Klitternes (bortset fra Kulturklitten j 

 og de største Lyngmosers (Vildmosernes) Plantevækst, skønt 

 Klitterne mange Steder tydelig paavirkes af Faarene og Lyng- 

 moserne ved Brande, som Menneskene uforsætlig fremkalde. 

 Der er nu næppe noget Plantesamfund, der er i sin fuld- 

 stændig oprindelige Form med Hensyn til Arternes relative Tal. 

 Hederne forandres ved Hedebrandene, og disse ere vistnok Sk3dd 

 i, at f. Eks. Ulvefod (Lycopodium davatum) mange Steder i 

 Jylland er sjælden; man behøver blot at betragte en Hede, der 

 er brændt for et Aar eller to siden, og man vil se, at medens 

 L^aig, Tj'ttebær, Blaatop, Bølget Bunke og andre Arter rask 



