0^ 



ere skudte frem igen, ligge Stænglerne af Melbærris bredte ud 

 over Jorden, forkullede, og uden at nogen Foryngelse har kunnet 

 finde Sted; de ere dræbte. 



Kulturen har næppe udrj^ddet noget Plantesamfund i Dan- 

 mark, og det er vel heller ikke ret mange enkelte Arter, som 

 ere blevne fuldstændigt udryddede. Men det siger sig selv, at 

 mange Arter maa være blevne meget sjældnere; med Skovenes 

 Rydning forsvinde Skovbundsplanterne, med Søerne Vand- 

 planterne, og naar Moser og Kær udgrøftes og forandres til 

 Kulturland, undertrykkes deres ejendommelige Arter af andre. 

 Selv Græsslæt maa forandre Forholdet mellem Arterne, idet 

 nogle taale Afhugningen bedre end andre og brede sig paa 

 disses Bekostning. 



M. T. Lange udgav 1859 en lille Bog „Om Forandringen 

 af Danmarks Plantevækst i de sidste to Aarhundreder''. Idet 

 han lægger „Hovedkilden til vor Kundskab om Datidens [Midten 

 af det 17. Aarhundredes] Flora, KYLLINGS Viridarium Danicum 

 (1688)", og sammes Fortegnelse over Planterne i Gyldenlund (d. e. 

 nuværende Charlottenlund) fra 1684 til Grund, samt i øvrigt 

 benytter alle andre brugelige Værker fra dette Tidsrum, kommer 

 han efter en omhyggelig Undersøgelse til det Resultat, at „det 

 ikke er nødvendigt at antage nden en højst ubetydelig For- 

 andring" i Plantevæksten. Kun tre Arter, som dengang angaves 

 fra et enkelt Sted i Danmark, ere nu virkelig forsvundne, og 

 kun tre maa nødvendigvis antages sjældnere end i hin Tid. 

 Hovedmassen af den danske Plantevækst var dengang omtrent 

 den samme som nu, med Undtagelse af de siden den Tid ind- 

 vandrede Arter, om hvis Mangel eller Tilstedeværelse dengang 

 der kun for en mindre Del kan vides noget sikkert. „Plante- 

 vækstens Forandringer foregaa med stor Langsomhed og uden 

 pludselige Spring." 



Længe have Botanikerne bemærket og beklaget, at mangen 

 en Art her i Landet bliver sjældnere og sjældnere; M. T. 

 Lange betegnede Grøftekanterne som „Botanikernes sidste 

 Haab", men nu blive ogsaa disse regelmæssig slaaede af Vej- 

 manden. Gravhøjene kunne endnu være Tilflugtssteder for Planter; 

 dette viser KUCHS Bemærkning om, at to Arter ( Vicia Jathy- 



