07 



vides at være iiiclvaiidrede for FviTetidi'ii. Delte \isei', at 

 HOCK'S Resultater ere for stærkt generaliserede, og at den 

 sidste Sætning i hans ovenfor anførte Slutning i særlig Grad 

 maa fremhæves. 



Det andet Spørgsniaal var, om man af den geografiske Ud- 

 bredning kan slutte noget om Tiden for Arternes Indvandring. 

 Lige saa umuligt som dette er for Blytts Selskaber, for hvilke 

 navnlig Klimatet var afgørende, lige saa umuligt anser jeg det 

 at være for de økologiske Samfund, for hvilke ikke blot Klima, 

 men ogsaa og især Jordbund ere bestemmende. Der foreligger 

 ingen Nødvendighed for, at Arterne i disse følges ad, hvilket 

 fremgaar af de mange Undtagelser fra fælles Area, som Hock 

 har og af det anførte. End ikke to saa nær sammenknyttede 

 Arter som Værtplanten og dens Snylter behøve at følges ad. 

 Der er jo fundet Snyltesvampe i Moserne, f. Eks. Honningsvamp 

 og Fyrsvamp (Folijporus fomeiitariiis og P. i(/niariiis). men de 

 kunne være indvandrede Aartusinder efter Værtplanten (se 

 Puccinia Malvacearum, S. 14). Samfundenes ovenfor omtalte 

 Udvikling ogsaa taler bestemt imod, at deres Arter fulgtes ad. 



IV. 



Forsvundne og forsvindende Arter. 



Gennem Aartusinder har der været Strid og Trængsel i vor 

 Planteverden; de store klimatiske og andre Forandringer be- 

 gunstigede nogle Arter paa andres Bekostning, og disse maatte 

 vige fra den Jord, som de maaske havde besiddet i lange Tids- 

 rum, Nogle bukkede helt under og forsvandt fra vor Flora; 

 andre holdt sig kun paa enkelte for dem særlig gunstige Steder, 

 hvor de endnu leve som „Relikter", medens de nye Indvandrere 

 bredte sig. Vi vide med Sikkerhed, som foran omtalt, at en 

 Del af Tundratidens første Arter ere fuldstændigt forsvundne, 

 de ligge begravede i vor Jordbund; men der var utvivlsomt 

 mange andre, *der delte Skæbne med dem. Ogsaa af de senere 

 Tidsrums Arter vide vi, at nogle ere forsvundne, først og 

 fremmest Fyrren. 



