68 



Alle de Skovfyr, der nu vokse i Danmark, ere, sum be- 

 kendt, indførte af Mennesket eller de nedstamme direkte fra 

 kultiverede Eksemplarer*), Det er historisk godtgjort, at vildt 

 voksende Eksemplarer fandtes paa Læsø og Anholt endnu midt 

 i det 18de Aarhundrede, og at det var Mennesket, der her ud- 

 ryddede Fyrreskoven, især til Brændsel paa Fyrene og ved Salt- 

 kogeri erne (se DEICHMANN-BRÅNTH og K. J. V. STEENSTRUP^i)**). 

 A. Jessen gør den Bemærkning, at disse sidste Fyrreskove paa 

 Anholt for øvrigt ikke kunne nedstamme direkte fra Øens ældste, 

 efterdi disse i Stenaldersænkningens Tid synes at have været 

 forsvundne C^). Om Klimatets Rolle ved Fyrrens Forsvinden 

 taltes ovenfor. Det var vel nærmest Egetidens Kystklima, som 

 gav Egen og senere Bøgen en saa stor Overvægt over Fyrren, 

 men de stærke Vinde have hjulpet med; at Fyrren er meget 

 følsom for Blæst, ser man f. Eks. ved Tidsvilde (3^). 



En mægtig Betydning for Planteverdenen har ogsaa den 

 Klima-Forværring haft, som har fundet Sted siden Egetidens 

 varmeste Tid. Vidnesbyrd om den er, at Birk og Fyr paa den 

 norsk-svenske Halvø tidligere gik mindst 150 — 200 m. højere op paa 

 Bjergene, end de nu gøre (G. Andersson, ''' ^i- S. 83j ; at Lind, Løn, 

 Naur, Ælm og Hassel have været udbredte længere mod Nord i 

 Sverrig end nu, hvad Cx. ANDERSSON navnlig har paavist for 

 Hasselens Vedkommende ved et stort, udmærket Værk C'-). 

 Gennem en meget indgaaende Undersøgelse har han bestemt 

 og kortlagt Hasselens tidligere og nuværende Nordgrænse i 

 Sverrig, tilligemed de 219 konstaterede Findesteder af Hassel 

 i Moser og alle de spredte Steder uden for den nuværende 

 Grænse, hvor Hasselen paa Grund af særlig gunstige Forhold 

 endnu trives som Relikt. Hans Resultat er, at Hasselen en- 



*) F. Eks. (le, (ler vokse i Lyngby Mose; i den store Vildmose stod for nogle 

 Aar siden et lille Eksemplar, men da Mosen siden den Tid har lidt ved 

 mange Brande, eksisterer det niaaske ikke længer. 

 **) Mærkeligt nok synes det samme at gælde for Nordvesttyskland; „die Salinen 

 waren iiberhaupt die årgsten Waklverwiistet" siger ERNST KRAUSE (Peter- 

 manns Mittheilungen 1889, H. 5). „Zur Zeit der Bliite der Liineburger 

 Salzindustrio gab es daselbst 54 Sudhiiuser mit je 4 Pfannen, die jalirlicli 

 å 1000 Zentner Kochsalz ca. liefern konnten" (Grimer i Natiirw. Rniid- 

 schau, 1904). 



