70 



Mistelten (Viscwni alhnui) anføres af Kylling og Simon 

 Paulli som ret almindelig (altsaa i det 17de Aarh.); nu er den 

 meget sjælden i Danmark, om den overhovedet endnu findes 

 hos os, og i Syd- og Midtsverrig. Den synes indvandret i Ege- 

 tiden og er subfossil i Skaane (hvor den er helt uddød) samt i 

 Sønderjylland. I Interglacialtiden var den almindelig. 



Ogsaa Kristtornen synes i Tilbagegang. Den indvandrede 

 i Egetiden og er en udpræget Kystklima-Plante, som holder sig 

 til Danmarks vestlige Skovegne, men mangler i de østlige. 

 Den er efter M. T. LANGE bleven sjældnere paa Fyn og er for- 

 svunden fra Ærø og Taasinge {^^- S. 24), og fra Møen (BFM. I 

 no. 2, S. 4). Den gaar paa Norges Vestkyst op til Kristianssund 

 „yderst ved Havkanten". I 1840 fandtes endnu 1 Eksemplar i 

 Bohuslen, men nu er det forsvundet. (Se NM. XI. 240). 



Det er formodentlig paa Grund af, at Mistel og Hornnød 

 faa for lidt Sommervarme til, at Frøene kunne modnes, at de 

 nu ere i Uddøen; maaske gælder det samme for Kristtornen. 

 Anderledes forholder det sig med Taksen. Den fandtes 186!) ved 

 Munkebjerg, syd for Vejle Fjord (2^' S. 76) og er her formentlig vild. 

 Kylling anfører den 1688 fra „en Skov ved Fjelderup", men 

 skønt alle Danmarks Fjelderup'er eftersøgtes 1 866, fandtes den ikke 

 (BT,, 1, 2, 7). Den findes i fiere af Sverrigs Provinser (desuden 

 subfossil) og i Norge især langs Vestkysten til 621/2 " n. Br. I 

 Nordtyskland er den meget sjælden og „iiberall im Schwinden 

 begriffen" (GARCKE); i Østpreussen f. Eks. vokser den kun 

 vildt paa en Snes Steder efter CONWENTZ's grundige Under- 

 søgelser. Dens Vestgrænse er omtrent Rostock-Harzen. Der 

 synes ikke at kunne være Tale om, at det er Klimatet, der har 

 gjort den sjælden; det er Mennesket, der udrydder den*), bl. a. 

 ved Skovenes forstlige Behandling(Grundvandets Sænkning m. m.). 



C.ONWENTZ skriver, at ligesom Taksen fordum dannede tæt Underskov i 

 Nordtysklands Skove, men nu „overhovedet hører til de sjældneste Træ- 

 arter", saaledes var den ogsaa i Skandinavien tidligere mere udbi-edt end 

 nu. Et Bevis herfor er bl. a. de mange Oldsager, der ere dannede af 

 Taks, hvilke han selv har undersøgt. „Von den sehr reichen Vorriithen 

 des Museums in Kopenhagen wåhlte der Vortr. [Conwentz] 2G verschiedene 

 Holzgegenstånde aus, und die mikroskopische Untersuchung derselben ergab, 

 dass sie durchweg der Eibe angehoren". „Der Zeitstellung nach gehen 



