90 



andre Skove. Dette er højst usandsynligt ; de i Skovenes Indre 

 herskende fysiske Forhokl ville næppe være blevne paavirkede 

 saa meget af Klimaforandringen, at Skovurter døde ud. Jeg 

 opfatter dem som Arter, der i nyere Tid ere indvandrede i 

 Spring. 



Om de „atlantiske" Arter, der findes, men sjældent, i Sverrigs 

 Kattegatsegne, virkelig ere Relikter, anser jeg heller ikke for 

 godtgjort. Lige saa lidt, at ASCHERSON har Ret i at betragte 

 Myrica Oale som Relikt paa nogle isolerede Punkter i Nord- 

 tyskland. De kunne alle være Forposter. 



Til Slutning endnu et lille Reliktspørgsmaal fra Vendsyssel. 



Der findes omkring den store Vildmose en Del Pletter med 

 Saltbundsvegetation. Allerede 1820 skrev HORNEMANN (»i), 

 at Plantago maritima, „der saa almindelig forekommer ved alle 

 Veje i Jyllands Hede", „næppe er nogen Indikation af Saltgrund, 

 saaledes som Salicofnia herhacea er det, hvilken ogsaa findes 

 midt inde i Landet i Jylland, men netop ved en Saltkilde i 

 Vildmosen". Den første nærmere Undersøgelse skyldes A. MENTZ, 

 1892 (BT. 18). Jorden i de Pletter ved Vildmosens sydøstlige 

 Rand, som han undersøgte, indeholder 1,14 "/o Salt, og Saltet 

 kan endog efter længere Tids tørt Vejr krystallisere frem af 

 Jorden. Her fandtes følgende udprægede Strandplanter: Kveller, 

 Andelgræs, Strand-Trehage, Sandkryb, Hindeknæ (Spergularia 

 marina og salina), samt nogle mindre karakteristiske. Jeg kan 

 hertil føje, at C. JENSEN og jeg paa en Ekskursion ved Vild- 

 mosens nordøstlige Kant (Hjermerslev Teglværk) fandt følgende 

 ægte Saltbundsplanter : Strand-Asters, Sandkryb, Strand-Trehage, 

 Olyceria distans, Scirpus Tahernæmontani, Jordbærkløver, samt 

 Enteromorpha intestinalis ; desuden Oeniiana Amarella, Strandvej- 

 bred o. fl. Ved Toftegaard paa Vestsiden skal Forholdet være 

 lignende. 



MeNTZ mener, at „der jo ingen Tvivl kan være om, at vi 

 her have et Minde for os om den Tid, da Havet havde sin 

 Gang over store Partier af Vendsyssel". Dette er rigtigt nok, 

 thi Saltpletterne skyldes, efter Jessen, rimeligvis marine Lerlag ; 

 men Planterne selv kunne være komne der i meget sen Tid. 



