Poljgonimi. VI, 3. 279 



til denne tæt nedenfor sammes Basis; Blomsterdækkets 3 ydre 

 Flige budt-kjølede efter Afblomstringen; Nødderne glandsløse, 

 fiint punkterede. 



Hele Planten svagt beklædt af et melet-dunet Overtræk. Blora- 

 sterue rødlig-grønne, indvendig og i Randen hvide. 7 — 8. ©. 



Almindelig paa dyrket Jord, især mellem Sæden. 



502. P. dumetoruni L. (Vingebægeret S.) PI. 446; F. D. 

 756; H. N. XIII, 68, Tiniaria Drej. n. 436. 



Stængelen trind, stribet; Bladene som hos foreg.; Blomster- 

 dækkets 3 ydre Flige med tilsidst brede , hindeagtige Vinger 

 paa Ryggen, nedløbende i en Blomsterstilk omtrent af Blomster- 

 dækkets Længde; Nødderne glindsende, jævne. 



Glat. Blomsternes Farve som foreg. De tidligst udsprungne 

 Blomster have stundom uvinget Blomsterdække (23) ! 7 — 9. Ø. 



I Udkanten af Skove og Krat, ved Gjærder, forekommer i alle 

 danske Provindser, men sporadisk, hyppigst i Fyen og paa Thorseng! 



!21. Uuiuex. Skræppe.*) 



a. La^athum Tournef. Blomsterne tvekjønnede 

 (eller enbo), (Skræpper). 



aa. HydrolapatJium Fr. Kr andsene tæt samlede, i Spidsen 



bladløse ; Kronbladene brede , næsten hjerteformede , heel- 



randede eller svagt takkede. 



503. R. Hydrolapathum [Huds. Fl. angl. p. 154] (Vand-S.) 

 H. 401; Drej. u. 409; F. D. 2348; H. N. VI, 52. 



*) Arterne af denne Slægt maa undersøges henimod Frugtens Moden- 

 hed , da Blomsterdækkets indre Blade (Kronbladene), som afgive 

 vigtige Kjendctegn , først paa denne Tid have naaet deres fuld- 

 komne Udvikling, idet de hos alle Arter, undtagen Nr. 517, til- 

 tage i Størrelse og forandres i Form efter Afblomstringen. Ogsaa 

 de modne Nødder have Betydning for Artens Bestemmelse. Til 

 Kundskaben om de nordiske Arter af denne vanskelige Slægt ere 

 de vigtigste Kilder: E. Fries, Nov. ed. 2, p. 94, mant. 3, p. 24, 

 S. Veg. Se. p. 202, Hartm. Skand. Fl. 8 Uppl. p. 93 og F. W, 

 Areschoug, adnot. crit. de Rum. (i Ofvers. af K. Vet. Acad. 

 Forhandl. 18G2 p. 57). 



