16 



Malurten er ligesom andre Bynke-Arter i høj Grad aromatisk; 

 den lugter stærkt og smager bittert. Dens aromatiske Egenskaber 

 har paa forskellig Vis faaet Anvendelse, hvorfor den ogsaa dyrkes 

 som Lægeplante. Hele den blomstrende Plantes overjordiske Del 

 er officinel og benyttes til Fremstilling af „Malurtdraaber". Des- 

 uden sættes den paa Brændevin sammen med Perikon o. a. Planter 

 med bitre Emner, hvilket giver en ejendommelig krydret og bitter 

 Smag. Malurten anvendes, ligesom ogsaa andre Bynke-Arter, ved 

 Fabrikationen af Absinth og Wermuth. Det nordiske Navn stam- 

 mer fra Brugen mod Møl (svensk: Mal); Nytten deraf er vistnok 

 tvivlsom i Forhold til den, der kan haves af det saakaldte „Per- 

 sisk Insektpulver", der faas af nogle med Okseøje beslægtede Arter 

 Pyretkram roseum Bieb. og P. carnemn Bieb-, der ikke er nordiske 

 vildtvoksende Planter, men som undertiden dyrkes som Prydplanter 

 i Haver. 



Tav. 19. Fig. 1. Toppen af et blomstrende Individ. Fig. 2. Stængelblad. 

 Fig. 3. Kurv i Længdesnit ("/i). Fig. 4. Skiveblomst (^VO. Fig. 5. Bandblomst 

 CV.). Fig. »5. Frugt ('Vi). 



20. Eng-Brandbæger, Senedo jacohæa L. 

 N. Landøyde, Eng-svineblom. 



Hos Slægten Brandbæger, der ogsaa hører til Astersgruppen, 

 er Frugterne (Figg. 4 og 5) udstyrede med en fin og hvid Fnug 

 som hos Tidslerne. Ellers er Arterne ofte meget forskellige fra 

 hverandre, saaledes som Eng-Brandbæger og den følgende, Almin- 

 delig Brandbæger. Den første er en rank og indtil 1 m høj, fler- 

 aarig Urt med fjerdelte Blade og en stor og prægtig Stand (Halv- 

 skærm) af gule Kurve (fra Juli — September). I hver Kurv findes 

 Randblomster med tungeformet Krone og Skiveblomster af sæd- 

 vanlig Form. Randblomsternes Frugter er glatte (Fig. 4), de øvrige 

 haarede (Fig. 5). 



Eng-Brandbæger vokser vel paa Enge, men kræver iøvrigt 

 ikke særlig fugtige Voksepladser, idet den ogsaa forekommer langs 

 Grøfter og Veje, paa Diger, i Randen af Marker o. s. v., i det hele 

 paa forholdsvis tør Lokalitet. Den er hyppig i Danmark og træf- 

 fes i Norge særlig langs Kysten, mod Nord til Søndmøre; især 

 paa Jæderen og i Distrikterne deromkring er den overmaade ud- 

 bredt, og den anses her, som ogsaa andre Steder, for at være 

 Skyld i visse Forgiftningstilfælde hos Kvæget. Almindeligvis ædes 

 den dog ikke af Kreaturerne. 



Tav. 20. Fig. 1. Plantens øverste Del. Fig. 2. Grunddelene af to Planter, 

 af hvilke den bageste er ældre og horer til den blomstrende Del i Fig. 1, medens 



