49 



67. Linnæa, Linnaea horealis L. 

 N. Linnæa. 



Den nydelige lille Linnæa har faaet Navn efter den berømte 

 svenske Botaniker Carl Linne, den systematiske Botaniks Fader. 

 Det var en Hollænder Gronovius, som gav Planten det latinske 

 Navn Linnaea, og Linné føjede selv Artsnavnet horealis d. v. s. 

 den nordlige til ; senere er det latinske Navn gaaet over i almin- 

 delig Sprogbrug, om end Planten blandt Folket har andre Navne 

 baade i Norge og Sverige. Det er en ægte nordisk Plante, hvis 

 Hjem er Skovbunden i Skandinaviens store Naaleskove; den er i 

 Norge almindelig udbredt over hele Landet; men i Danmark er 

 den kun funden enkelte Steder og er i alt Fald paa de fleste af 

 disse fremkommet i nyere Tid, sandsynligvis bragt hid af Fugle; 

 den viser sig efterhaanden paa flere og flere Steder i Landet, da 

 Betingelsen for dens Trivsel, Naaleskoven, bliver mere og mere 

 almindelig. 



Linnæaen er en lille Busk (Dværgbusk), hvis nedliggende og 

 rodslaaende Grene danner et grønt Tæppe paa Jorden; ofte kan 

 den dække mange Kvadratmeter med sit tætte Væv af Grene og 

 Blade, der især bliver fremtrædende om Vintren, da Planten er 

 stedsegrøn (Bladene lever Vintren over som grønne). Under- 

 søger man en Linnæa-Busk, vil man finde, at den bestaar af 1) 

 vandrette, krybende Grene med fine Rødder og lange Stængelled 

 mellem de parvis siddende Blade, 2) kortere, oprette Skud med 

 3 — 5 Par Blade, og endelig 3) blomstrende, oprette Skud. Den 

 første Slags Skud er Vandringsskud , hvormed Planten udbreder 

 sig over et begrænset Omraade; den anden Slags er næringsam- 

 lende Skud, hvis Blade ved deres Optagelse af Luftens Kulsyre 

 skaffer Planten Næringsstof, og den tredje Slags tjener naturligvis 

 til Plantens Forplantning og Spredning til nye Voksepladser. 



Det er et vakkert Syn ved Midsommertid at se et Tæppe af 

 Linnæa i fuld Blomstring; op fra det grønne Underlag hæver sig 

 i tusindvis de slanke, 10 — 20 cm høje Blomsterstængler, bærende 

 to stilkede, hængende, klokkeformede Blomster, hvis vellugtende 

 Kroner indvendig er blegrøde. Blomsterstilkene er meget tynde og 

 opadtil besatte med 3 Par smaa, grønne Højblade (Fig. 3), hvoraf 

 det bredere, øverste Par slutter tæt om Frugtknuden ; Bægret er 

 femfliget og sidder ovenpaa Frugtknuden, og saavel det som Høj- 

 bladene og Blomsterstilken er besatte med stilkede Kirtelhaar, som 

 ender med et lille kugleformet Hoved (Fig. 3, 5 og 6). Kronen 

 er femlappet, men lidt uregelmæssig, indvendig haaret til Beskyt- 



Mentz og Ostenfeld, Nordem Flora, 2. Udg. 4 



