97 



Planter kun bærer Hunblomster, der mangler Støvdragere, medens 

 de fleste bærer Tvekønsblomster; den hører altsaa til de gyno- 

 diøciske Planter, ligesom Timian (se S. 70). Der træffes saa- 

 ledes ogsaa hos Vindbestøvere særlige Forhold, som kan tjene til 

 at fremme Fremmedbestøvningen og vanskeliggøre eller udelukke 

 Selvbestøvning. — Som det kan ses af Hovedfiguren paa Tav. 127, 

 er Vejbred førsthunnet, hvad der meget ofte er Tilfældet hos Vind- 

 bestøverne, hvorimod Førsthannethed er hyppigst hos Insektbestø- 

 vere. Lancet-Vejbred, der har sit Navn efter de lancetdannede, 

 buenervede Blade, vokser i hele Norden fra Island til Danmark 

 ret almindeligt paa græsklædt Mark, Enge og ved Veje; den bliver 

 15 — 50 cm høj og blomstrer i Forsommeren. 



En ligesaa almindelig Art i Danmark og Norge er Kæmpe- 

 Vejbred (N. Groblad-kjæmpe, Isl. GræSisiira; P. major L). 

 Den afviger ved de meget bredere, ægrunde Blade, der ogsaa hos 

 denne Art og hos den efterfølgende er buenervede (derved for- 

 staar man et Blad med mange, lige kraftige og ugrenede Ner- 

 ver, der løber i en Bue fra Bladets Grund til dets Spids). End- 

 videre er Aksene lange og smalle og Blomsterstænglerne trinde 

 og kraftige. Det er dem. Børn undertiden for Spøg benytter til 

 at kæmpe med, og derfra kommer Navnene „Kæmpegræs" og 

 „Stridsmænd". 



Kæmpe- Vejbred findes paa Marker og især lange Veje og be- 

 sidder en forbavsende Evne til at udbrede sig, saaledes at den 

 er fulgt med Europæerne til deres Kolonier, og f. Eks. i Nord- 

 Amerika er vidt udbredt; den har dér faaet Navnet „de Hvides 

 Fodspor". 



Tav. 127. Fig. 1. Plante med afskaaren Rod. Fig. 2. Blomst i Hanstadie 

 (^/l). Fig. .3. Kapsel (Vi). Fig. 4. Frø («/i). 



128. Dunet Vejbred, Plantago media L. 

 N. Dun-kjæmpe. 



Dunet Vejbred har sit Navn af den tætte, korte Haarklæd- 

 ning paa dens Blade ; den ligner ellers i disses Form Kæmpe- 

 Vejbred, medens Aksets Form minder mere om Lancet-Vejbred. 

 Men fra begge afviger den ved den lyserøde Farve paa Akset 

 (den skyldes baade Krone og de støttende Højblade); dette passer 

 ikke med en Vindbestøver, og det viser sig da ogsaa, at Dunet 

 Vejbred nærmest er Insektbestøver, om end den ikke er videre 

 tilpasset dertil; der findes ikke mindre end tre Slags Blomster, 

 der er forskellige med Hensyn til Arrets Længde, og hvoraf de 

 med de korteste Ar er mest entomofile. 



Mentz og Ostenfeld, Nordens Flora. 2. Vdg. ' 



