124 



blade med en Honninggrube (sædvanlig dækket af et Skæl) ved 

 Grunden (se Fig. 4) ; de talrige Frugtblade danner et mere eller 

 mindre kugleformet Hoved (Fig. 5), bestaaende af en Mængde 

 nødagtige Smaafrugter (Fig. 6). 



De fleste Ranunkler er fleraarige Urter. Deres stærkt far- 

 vede Blomster med den rigelige Mængde Støv og Honning gør 

 dem efterstræbte af Insekter, især Blomsterfluer, der har let Ad- 

 dang til Honningen. 



Bidende Ranunkel bliver 20 — 75 cm høj og har en kort, lod- 

 ret Rodstok; den udmærker sig ved de haandsnitdelte Grundblade, 

 hvor alle Afsnit er siddende (sammenlign de efterfølgende), og den 

 trinde Blomsterstilk uden Furer. Den blomstrer i Juni — -August, 

 og er almindelig i de nordiske Lande paa høje Enge, udyrkede 

 Marker, lerede Bakker og i Krat. Undertiden kaldes den „Smør- 

 blomst". Betegnelsen „Bidende" skyldes det Forhold, at den, som 

 de fleste andre Ranunkler, har en skarp, brændende Smag, som 

 Kreaturerne ikke kan lide (den er iøvrigt ogsaa noget giftig), 

 hvorfor de ikke æder den. 



Tav. 159. Fig. 1. Rodstok med Grundblade og Stængel (afskaaret). 

 Fig. 2. Stængelens øvre Del. Fig. 3. Blomst i Længdesnit (Vi). Fig. 4. Grund- 

 del af et Kronblad med Honninggruben og det dækkende Skæl C/i). Fig. 5. 

 Halvmoden Frugt. Fig. 6. Moden Smaafrugt (Vi). 



160. Lav Ranunkel, Ranunculus repens L. 

 N. Kryp-soleie, trauskagras. Isl. Skridséley. 



Lav Ranunkel adskiller sig fra den foregaaende Art derved, 

 at det midterste Afsnit af Grundbladene er stilket, Blomsterstil- 

 ken furet og Blomsterne lidt større; endvidere udsender den fra 

 Grundbladenes Aksler lange, overjordiske og krybende Skud („Ran- 

 ker"), der slaar Rod og danner nye Planter. 



Den er almindelig over hele Norden, men forekommer paa 

 fugtigere Bund end Bidende Ranunkel: lave Enge, fugtige Steder 

 i Skove, ved Bækløb etc. ; ogsaa paa dyrket Jord er den alminde- 

 lig og ofte et besværligt Ukrudt. Overhovedet er den, hvor den 

 optræder i større Mængde, et Tegn paa, at Fugtighedsforholdene 

 ikke er helt sunde for Kulturplanterne. Den blomstrer samtidig 

 med den foregaaende; Stænglen er opstigende og bliver næppe 

 mere end 15 —50 cm høj. 



Tav. 160. Fig. 1. Rodstok med Grundblade, afskaaret Stængel og Del 

 af to Ranker. Fig. 2. Stængelens øvre Del. Fig. 3. Grunddel af et Kronblad 

 CVi). Fig. 4. Smaafrugt (Vi). 



