132 



den heraf og i Hjørnet af et nedad vendt Lavblad dannes en Knop 

 (en Sideknop), der indeholder det følgende Aars Forøgelse af Jord- 

 stængelen. Dette Sideskud bærer ogsaa Løvblade, men disse er i det 

 hele kun faa og spredte, idet Svøbet spiller en større Rolle som Organ 

 for Optagelse af Kulsyre fra Luften ; et saadant endnu ganske spædt 

 Løvblad ses paa Tavlen ved Sideknoppens Grund. En med For- 

 sigtighed opgravet Jordstængel af Hvid Anemone viser sig ved 

 nærmere Undersøgelse at bestaa af flere i Forlængelse af hinanden 

 gaaende Skud, der i Forhold til hinanden er Sideskud ; disse er 

 forenede til en Skudkæde (se S. 110). 



Særlig i blød og løs Skovbund naar Jordskuddene deres rigeste 

 Udvikling; de kan yderligere forgrene sig, og Grenene besørger 

 Plantens Formering ad vegetativ Vej, idet de med Tiden løsnes fra 

 Moderplanten og bliver selvstændige Individer. Ofte er Jords- 

 monnet gennemvævet af en Uendelighed af Jordskud af Hvid Ane- 

 mone, hvilket bl. a. ses i Blomstringstiden (April — Maj), da Bunden 

 i Skovene kan farves helt hvid som af et tyndt Snelag. En frodig 

 Anemone- Vegetation tyder stedse paa, at Bunden er stærkt muldet. 

 Denne Tilstand skyldes Regnormes og visse smaa Organismers, 

 bl. a. ogsaa Bakteriers, Virksomhed ; Regnormene gør ved deres 

 Færden Jordens OverjQade løs og porøs; Blade og andre Rester af 

 Planter omsætter de til Muldstoffer, og lignende, endnu ret ukendte 

 Omsætninger sker ved Hjælp af de øvrige Organismer i Muldlaget, 

 næppe mindst de fine Svampetraade, som lever dér, dels frit, dels 

 i Forbindelse med andre Planter (om Mycorrhiza se S. 122). Den 

 muldede Bund er af stor Betydning for de fleste af vore Skov- 

 træers gode Vækst. Men ogsaa for alle de i Skovbunden levende 

 Urter, der hører til de geofile (d. v. s. jordelskende) Planter, spil- 

 ler det organiske Liv i Overfladen en stor Rolle. De underjordiske 

 Skud holdes i den for dem heldige Dybde i Jorden derved, at Regn- 

 ormene ligesom hypper om dem; særlig gælder dette naturligvis de 

 lodrette Rodstokke af f. Eks. Kodriverne, endvidere Løg og Knolde 

 (se Liden Lærkespore, Nr. 186), men ogsaa de skraa eller vandrette 

 Rodstokke hos Anemonerne o. m. a. En Forkortning eller Sammen- 

 trækning af Rødderne kan dog hos nogle nok have nogen Ind- 

 flydelse paa disse Forhold. Jo mere Jordsmonnet i Skoven nærmer 

 sig til at være Morbund (se S. 105 og 110), des mindre yppig bliver 

 ogsaa Anemone-Vegetationen. 



Gul Anemone (A. ranunculoides L.) er i begge Lande mindre 

 almindelig end Hvid og Blaa Anemone. Den holder sig mest til 

 de sydlige og østlige Dele af Danmark. I Norge gaar den dog 

 længere mod Nord end Hvid Anemone, nemlig omtrent til Tromsø. 



