137 



vildet fra Haver, hvor den tilligemed andre Arter af samme Slægt 

 dyrkes som Prydplante. 



Tav. 176. Fig. 1. Øverste Del af Planten med Blomster og Frugter. 

 Fig. 2. Rosetblad. Fig. 3. Støvveje og Staminodier. Fig. 4. Støvdrager. Fig. 5. 

 Honningblad. 



177. Nordisk Stormhat, Aconitum septentrionale Koelle. 



N. Tyrhjelm. 



I den ret vekslende Række af Blomsterformer, som de nu 

 nævnte Slægter af Ranunkelfamilien frembyder, indtager Blomsten 

 af Stormhat (eller Venusvogn) en mærkelig Plads. Ti medens 

 alle de foregaaende Slægters Blomster er regelmæssige (flersymme- 

 triske), er denne ensymmetrisk. De 5 ydre (violette, blaa eller gule) 

 Blosterblade er uens store; især er det bageste (øverste) større 

 end de ■ øvrige og formet som en Hjælm ; det beskytter Støvblade 

 og Støvveje, medens de 2 forreste tjener til Landingsplads for de 

 besøgende Insekter, især Humler, der dog for lettere at komme til 

 Honningen undertiden bider Hul i Hjælmen (Fig. 3). Inde i denne 

 findes 2 langstilkede Blade, Honningblade, som i Spidsen bærer 

 de honningdannende Legemer („Duerne, der trækker Venusvognen"); 

 i samme Kreds sidder nogle yderst ubetydelige Blade, der sammen 

 med Honningbladene danner Kronen. Blomsterne er udpræget 

 førsthannede. I de unge Blomster er Støvtraadene slaaede helt til- 

 bage omtrent paa Midten ; efterhaanden retter de sig op, men 

 skjuler endnu ganske de 3 Støvveje. Efter Afgivningen af Støv 

 bøjer Traadene sig atter tilbage i Rækkefølge; tilsidst lades Støv- 

 vejene fri, og Arrene er da modtagelige for Støvet fra yngre 

 Blomster. 



Den her afbildede nordiske Art af Aco7iitum-S\ægien er en stor, 

 indtil 2 m høj Plante, hvis haandfligede Blade kan blive 20—30 cm 

 brede. Den er fleraarig. I Norge er den almindelig, især i de øst- 

 lige Dele, mod Nord til Tromsø Amt. Den vokser baade i Dalenes 

 Ellekrat og i Birkeskovene (sammen med Turt, Nr. 47) og gaar i 

 Fjældene højt op over Skovgrænsen. Paa Grund af sin Størrelse 

 og stadselige Blomsterstande med de mange violette Blomster 

 hører den til den mest fremtrædende af de mange Stauder (fier- 

 aarige Urter), som findes i Krattenes Bund. Den blomstrer i 

 Højsommeren. Saavel denne Art som de i Haver hyppig dyrkede 

 og smukke Arter {A. Napellus L. og A. Cammarum L.) , der har 

 mørkeblaa Blomster, er meget giftige. De indeholder baade i de 

 under- og overjordiske Dele blandt andre giftige Æmner det saa- 



