161 



201. Strandkaal, Cramhe maritima L. 



N. Strandkaal. 



Ligesom foregaaende er Strandkaal en sand- og saltelskende 

 Plante, men den har Rodstok og er altsaa fleraarig. Den kraftige, 

 grenede og ganske glatte Plante bliver over 50 cm høj. De nedre 

 Blade er store, brede og bølgede i Randen; ligesom Kaal-Arternes 

 Blade er de blåaduggede af Vokslag. Blomsterne er hvide eller 

 svagt rødlige og med en sødligt vammel Lugt. Skulperne bestaar 

 egentlig af to Led, men kun det øverste er frugtbart (se Figg. 4 

 og 5) ; det er ganske kuglerundt og spredes let henover Sand- 

 fladerne, rullet afsted af Vinden ; desuden er det forsynet med 

 Flydevæv, saa at ogsaa Vandet kan sprede det, ligesom andre 

 Frugter, f. Eks. Kokosnødder, spredes ved Vandets Hjælp. 



Strandkaal forekommer hist og her i Danmark, ved Katte- 

 gattets og Østersøens Kyster, men er sjælden i Norge (Kristiania- 

 fjorden). Den blomstrer i Højsommeren. De unge og kunstigt 

 blegede Skud tjener til Gemyse, hvorfor den dyrkes, især i Eng- 

 land ; senere hen faar de en besk Smag. 



Tav. 201. Fig. 1. Top af Planten i Blomst. Fig. 2. Frugtstand. Fig. 3. 

 Blomst (Vi). Fig. 4. Umoden Skulpe (Vi). Fig. 5. Moden Skulpe i Længde- 

 snit, saa Frøet ses ("Vi). 



202. Takkeklap, Bunias orientalis L. 



N. Taggskulpe, russekaal. 



Blandt nordiske Korsblomstrede er Takkeklap en af de anselig- 

 ste; den naar en Højde af over 1 m, og dens store og rigt blomstrende 

 Stand af gule Blomster er af ikke ringe dekorativ Virkning. De 

 nedre Blade er delte, med et stort spydformet Endeafsnit (Fig. 2), 

 de øvre grovt takkede (Fig. 1). Skulperne (Figg. 3, 4 og 5) 

 er skæve og har en ejendommelig knudret Overflade; de indeholder 

 kun to Frø, der ligger hvert i sit Rum, og springer ikke op, men 

 forholder sig ganske som Nødfrugter. Kimbladene er spiralformet 

 rullede. 



Takkeklap hører hjemme i Orienten og Sydøst-Europa ; herfra 

 har den som Ukrudtsplante udbredt sig til Nord- og Mellem- 

 Europa ; det ene norske Navn hentyder til dens østeuropæiske 

 Herkomst. I Aaret 1814 viste den sig pludselig i stor Mængde 

 omkring Paris, da en russisk Hær havde slaaet Lejr dér. I Dan- 

 mark er den især funden i Nærheden af Byer, men har næppe 

 bredt sig synderlig endnu ; og i Norge forekommer den næsten 

 udelukkende i den sydøstlige Del, medens den i Sverige har indfundet 



Mentz og Ostenfeld, Xordens Flora. 2. Udg. 1 1 



