176 



Væv, bestaar i 1) Bladstilkenes Retten sig opad, 2) Smaabladenes 

 Sænken sig nedad — denne Bevægelse sker i de „Led", hvorved de 

 er fæstede til Bladstilken — og 3) i den Bøjning mod hverandre, 

 som Smaabladene samtidig udfører. 



Skovsyrens Navn hentyder ej alene til dens Forekomst, men 

 tillige til den ejendommelige sure Saft, som navnlig de lyse- 

 grønne Blade indeholder. I Cellerne findes nemlig i rigelig Mængde 

 den saakaldte Oksalsyre (som surt oksalsurt Kali), der har sit 

 Navn af Skovsyrens latinske Slægtsnavn, og som giver Bladene 

 deres ejendommelige læskende og syrlige Smag. 



I April og Maj blomstrer Skovsyren. Fra Spidsen af de før 

 omtalte lodrette Skud udgaar Blomsterne paa lange Stilke. 5-Tal- 

 let raader i alle Blomstens Kredse, ligesom hos Storkenæbfamilen ; 

 men en vigtig Forskel fra Blomsten hos Storkenæb er den, at alle 

 10 Støvdragere, hvis Knapper forøvrigt sidder i forskellig Højde, 

 er sammenvoksede ved Grunden til et kort Rør (Fig. 2). Kronen 

 er — ogsaa til Forskel fra Storkenæb, men i Lighed med Hør- 

 blomstens — snoet; dens fine, hvide eller lyst lila Blade, der har 

 røde Aarer, lukker sig mod Aften og i koldt Vejr, samtidig med 

 at Blomstens Stilk bøjer sig. Foruden disse anselige Blomster 

 udvikler der sig i Sommerens Løb smaa og ganske uanselige Blom- 

 ster, der mangler Krone, og hvis Støvdragere og Støvvej forbliver 

 indesluttede af Bægerbladene. Selvbestøvning er hos disse saa- 

 kaldte klejstogame Blomster den eneste Formfor Bestøvning, me- 

 dens Skovsyrens Blomster ellers bestøves af Insekter, især Bier. 



Frugten er en Kapsel med bløde og saftige Vægge ; den aab- 

 ner sig ved Spalter paa langs. Gennem Spalterne slynges Frøene ud, idet 

 den ydre kødede Del af Frøskallen paa Grund af ejendommelig Væv- 

 spænding pludselig løsner sig fra den indenfor værende haar- 

 de Del. 



Tav. 219. Fig. 1. Planten i naturlig Størrelse. Fig. 2. Støvdragere (*/i). 

 Fig. 3. Moden Kapsel (Vi). Fig. 4. Yderste Del af Frøskallen C/i). Fig 5. Frøets 

 Kærne (Vi). 



HØRFAMILIEN, LINACEÆ. 



220. Vild Hør, Linum cathartlcum L. 

 N. Vild-lin. Isl. Villilin. 



Paa tørveholdige Enge og Overdrev træffer man ofte, baade 

 i Danmark og Norge (mod Nord til Lofoten), en temmelig spæd 

 lille Plante, Vild Hør (5 — 25 cm høj) ; den vokser ogsaa paa Fær- 



