226 



Pærer ved et ringere Antal Rum; desuden er Rummenes Vægge 

 endnu tyndere hos Rønnebær end hos hine Frugter, ligesom de jo 

 ogsaa, adskiller sig meget iøjnefaldende ved deres langt ringere 

 Størrelse; kun hos Have-Røn (S. domestica L.) bliver Bærrene af 

 nogenlunde anselig Størrelse, indtil 3 cm lange, pæreformede og 

 gule med rød Tone paa Lyssiden. 



Alle Røn-Arters Blomster udmærker sig ved en ejendom- 

 melig og lidet behagelig Lugt. Ligesom hos Skærmplanter (se Nr. 

 263), Vedbend o. m. a. tjener den til Vejledning for de Insekter, 

 der bestøver Blomsterne, nemlig Fluer; deres Lugtesans paavirkes 

 jo særlig af saadanne Stoffer, som synes os Mennesker lidet til- 

 trækkende. Fluerne henter Honning, som udskilles af den store 

 Honningskive mellem Støvdragerne og de tre Grifler (se Fig. 2). 

 Røn-Arternes Blomstring falder i Juni. 



Ogsaa naar Rønnebærtræerne staar i Frugt, med deres tunge 

 Stande af straalende røde Bær, søges de af Dyrene. Nu er det Fug- 

 lene, som ved at æde Bærrene baade skaffer sig selv en kærkom- 

 men Føde og tjener Træernes Spredning til nye Voksesteder. Hele 

 Vinteren igennem besøges Rønnebærtræerne af Kramsfugle, Solsor- 

 ter, Dompaper, Silkehaler og mange andre Fugle. 



Almindelig Røn kendes let fra vore andre Arter af samme 

 Slægt ved de uligefinnede Blade, hvis 6 — 8 Par Smaablade er sav- 

 takkede og ovalt-lancetdannede; den naar som Regel ingen betyde- 

 lig Højde (indtil 16 m). Alm. Røn forekommer hyppigt i Skove 

 og Krat i Danmark og Norge, hvor den vokser til Fjælds indtil 

 Birkeregionen og kan trives lige til Nordkap (her dog kun busk- 

 agtig); i Island er Rønnen, næst Birken, det anseligste Træ. Des- 

 uden plantes den meget ofte i Haver og langs Veje (i forskellige 

 Varieteter); paa Færøerne forekommer den kun plantet. For Skov- 

 bruget spiller Røn i det hele kun en meget ringe Rolle; som ud- 

 præget Lystræ undertrykkes den i Bøgeskoven. Flyverøn kaldes 

 de Individer af Alm. Røn (eller andre Arter), der ved Fugles Hjæp 

 er spirede frem i Toppen af et hult Piletræ, højt oppe paa Mure, 

 hvor der i selv smaa Sprækker har samlet sig lidt Muld, o. s. v. 

 Denne ejendommelige Forekomst tyder paa en vis Nøjsomhed 

 hos Træet; i Virkeligheden stiller Almindelig Røn heller ikke 

 store Fordringer til Jordsmonnets Beskaffenhed; den trives paa 

 selv mager og gruset Bund. 



Veddet af Alm. Røn er ret haardt, om end det hos andre 

 Arter er haardere, og kan anvendes til Drejearbejde o. 1.; til 

 Brændsel egner det sig ikke. Bærrene kan syltes, men er noget 

 bedske. 



