250 



er 20; de sidder i 3 Krese: en ydre med 2 udfor hvert Bægerblad, 

 en mellemste med 1 udfor hvert Kronblad og 1 inderste, der veksler 

 med den sidste og altsaa ogsaa sidder udfor Bægerbladene (Fig. 5). 

 Frugten er næsten kuglerund og blaadugget (Fig. 2). Skæres den 

 over paa tværs, ses yderst et temmeligt tykt Kød og indenfor en 

 Sten (Fig. 3), der ofte er næsten helt glat. Flækkes Stenen, kom- 

 mer Frøet med dets Kim til Syne; Kimbladene er store, og Kim- 

 roden rager lige op (Fig. 4). Indtil langt ind i Efteraaret er 

 Frugternes Kød yderst surt og sammensnerpende af Smag; først 

 efter at de har faaet Frost, bliver de blødere og mindre sure og 

 kan nydes. Man fremstiller en Art Frugtvin af dem; i øvrigt har 

 de ingen synderlig Betydning for Husholdningen. 



Slaaentorn er en meget hyppig og karakteristisk Busk i Krat 

 og i Hegn, hvor den formerer sig rigeligt ved Rodskud. Den trives 

 paa temmelig tør Bund; ofte ses den paa Bakkernes høje Toppe 

 eller Skraaninger, dannende smaa, næsten rene Bevoksninger. I 

 Norge forekommer den kun i Lavlandet langs Kysten fra Smaa- 

 lenene til henimod Bergen; den gaar altsaa ikke saa langt mod 

 Nord som Hæggebærtræet. Nær beslægtet med Slaaen er Kræge 

 (Prunus insititia L.) og Blommetræ (P. domestica L.), der begge 

 dyrkes for Frugternes Skyld, og som enkelte Steder findes forvildede. 



Tav. 313. Fig. 1. Gren af blomstrende Slaaentorn. Fig. 2. Stenfrugt (Vi). 

 Fig. 3. Samme; en Del af Frugtkødet er skaaret bort. Fig. 4. Sten og Kim i 

 Længdesnit (Vi). Fig. 5. Blomstens Diagram. 



314. Fuglekirsebærtræ, Cerasus avium (L.) Moench. 

 N. Moreltræ. 



Hist og her i danske Skove træffer man det temmelig store, 

 indtil 20 m høje Fuglekirsebærtræ, der let gør sig bemærket i 

 Forhold til Skovens andre Træer, naar det i Maj staar i sin skønne 

 Dragt af snehvide Blomster, men som ogsaa ellers er et ret ejen- 

 dommeligt Træ. Kronen er næsten pyramideformet, da Grenene er 

 opret udstaaende; Stammens Bark er graabrun og glat og løsner 

 sig i ringformede Flader. De store, aflangt ægdannede og sav- 

 takkede Blade har ret lange Stilke, paa hvis øverste Ende der 

 findes to Kirtler (ekstraflorale Nektarier, se S. 46). Blomsterne 

 er langstilkede og sidder faa sammen paa meget korte Skud uden 

 store Blade; de er byggede som hos de andre Arter og har store, 

 hvide Kronblade. De sortrøde Stenfrugter, Kirsebærrene, har et 

 sødt, men ikke videre saftigt Kød (Fig. 2); Stenen er næsten kugle- 



