255 



Skov-Fladbælg er fleraarig og har Udløbere. Den er bleven 

 stærk anbefalet (fra Tyskland) som en god Poderplante, især til 

 lette Jorder, men har i alt Fald foreløbig ingen Betydning som 

 saadan i nordiske Lande. 



Tav. 317. Fig. 1. Øverste Del af Planten. Fig. 2. Bælg (Vi). Fig. 3. Frø (Vi). 



318, A. Sand-Vi kke, Vicia villosa Roth. 



B. Muse-Vikke, Vicia cracca L. 

 N. Fugle-vikke. Isl. Umfedmingsgras. 



Slægten Vikke kendes paa det skraat afskaarne Støvbladrør, 

 medens dette hos Fladbælg er lige afskaaret (Tav. 315, Fig. 7). 

 Tillige er Bladparrenes Antal større; de Klatretraade, hvormed 

 Bladene ender, er mere grenede. I nordiske Lande lever omtrent 

 en halv Snes Arter. De har mest blaa eller violette Blomster og 

 blomstrer næsten alle i Højsommeren. Bestøvningen udføres, som 

 ovenfor sagt, af Insekter. Nedenfor Arret findes der paa den opad 

 vendte Side af Griflen en ensidig Haarbeklædning (Fig. 4), der 

 fejer Støvet ud i smaa Portioner, hver Gang Vinger og Baad bøjes 

 nedad ved et Insekts Besøg. Arret gnides netop mod det Punkt 

 af Insektets Bug, hvor Støvet er afsat. 



Sand- Vikke er næsten overalt uldhaaret og derved let kendelig 

 fra Muse-Vikke og andre Vikker. Blomsterne er tillige større end 

 Muse-Vikkes; Fanens Negl er dobbelt saa stor som den opret staa- 

 ende Plade. Ogsaa Bælg og Frø er større (Figg. 5 og 6). Sand- 

 Vikke er en- eller toaarig og bliver 1 m høj eller mere. Den 

 blomstrer i Juni — Juli. Undertiden dyrkes den, ogsaa i nordiske 

 Lande, sammen med Rug og især paa lette Sandjorder, naar disse 

 blot ikke mangler Kalk; i det hele er den haardfør, men taaler kun 

 ikke længere Tids fugtigt Vejr. Forvildet optræder den mellem 

 Sæden, dog ikke hyppig. 



Muse-Vikke er fleraarig og kan blive henved 1 m høj, men 

 er dog sædvanligt mindre. Den er meget almindelig i Krat,' langs 

 Gærder, paa høje Enge og i Klitter, og danner ofte et tæt og 

 stærkt sammenfiltret Virvar af Grene og Blade. Den trives godt, 

 undtagen paa altfor fugtig Bund, naar den udsaas i permanente 

 Græsgange, og ædes gærne baade frisk og som Hø af Kreaturerne. 

 I Norge gaar Muse-Vikke helt op i det nordligste og indtil Træ- 



