256 



grænsen; den er ogsaa udbredt paa Færøerne og over det meste 

 af Island. Paa naturlig Græsbund er den en værdifuld Bestanddel. 



Tav. 318. A. Sand-Vikke. Fig. 1. Stykke af Stænglen med Blad og 

 Blomsterklase. Fig. 2. Blomst (Vi). Fig. 3. Baaden (Vi). Fig. 4. Ar og øverste 

 Del af Griflen (='*/i). Fig. 5. Bælg (Vi). Fig. 6. Frø C/i og Vi). — B. M u s e - 

 Vikke. Fig. 7. Stykke af Stænglen med Blad og Blomsterklase. Fig. 8. Blomst 

 (Vi). Fig. 9. Bælg (Vi). Fig. 10. Frø (Vi og Vi). 



319. Gærde-Vi kke, Vicia sepium L. 

 N. Gjerde-vikke. Isl. Giljaflækja. 



Den her afbildede Art er fleraarig og har 60—70 cm høje 

 Stængler. Bladene har 4—8 Par Smaablade. Ejendommelige er 

 deres Akselblade, som paa Undersiden bærer ekstraflorale Nekta- 

 rier (Tig. 2), der bestaar af en lille, honningafsondrende Grube 

 med rødlig eller brunlig Rand. Planten besøges flittig af Myrer, 

 der æder Honningen og utvivlsomt som en Slags Tak derfor be- 

 skytter mod andre Insekter, der kan antages at gøre Planten en 

 eller anden Fortræd. Kun de bestøvende Insekter kan uhindret 

 udføre deres Gærning. Blomsterne sidder i faablomstrede og kort- 

 stilkede Klaser, hvorved denne og de nærmest beslægtede Arter 

 let kendes fra de foregaaende. Kronerne er violette (Fig. 3) og 

 Bælgene sorte (Fig. 4) med spættede Frø (Fig. 5). 



Gærde- Vikke er almindelig i Skove og Krat, ved Gærder og 

 paa Enge baade i Danmark og Norge, og den forekommer tillige 

 i Island. Den er en god Foderplante, der ligesom Muse-Vikke 

 egner sig bedst til vedvarende Græsgange, hvortil den skal benyttes 

 meget i England. 



Tav. 319. Fig. 1. Plantens Top i Blomst. Fig. 2. Akselblade med ekstra- 

 florale Nektarier (Vi). Fig. 3. Blomst (Vi). Fig. 4. Bælg. Fig. 5. Frø (Vi og Vi). 



320. Foder-Vi kke, Vicia sativa L. 

 N. Foder-vikke. 



Foder- Vikke er — som Navnet angiver — en Art, der særlig 

 er traadt i Kulturens Tjeneste. Den er enaarig og dyrkes oftest 

 sammen med Havre; den slaas da, naar den blomstrer eller har 

 begyndt at sætte Bælge, og benyttes altsaa i denne Tilstand som 

 Grøntfoder; sjældnere tørres den til Hø. Den staar tilbage i Fo- 

 derværdi for Kløver, men Dyrkningen af den har bl. a. den Fordel, 

 at man ved at meje Afgrøden tidligt bliver i Stand til noget at 



