285 



paa Stængel og Blade, men særlig paa de unge Skud (se Figg. 

 2—4). Ved Berøring knækker den skøre, korte Stilk paa Haarene, 

 og disse bliver siddende paa Fingrene som „Mel"; man siger om 

 Planter, der er beklædte med Safthaar af den nævnte Karakter, 

 at de er „melede", idet de tager sig ud, som var de overpudrede 

 med et ganske tyndt Lag Mel. De saft- d. v. s. vandfyldte Haar 

 er at opfatte som smaa Vandbeholdere, der kommer til Nytte i 

 lufttørre Perioder, særlig j'or Arter, som vokser paa Saltstepper 

 og i Ørkner; det er for saadanne Planters Vedkommende vist, 

 hvorledes Haarene i Løbet af Dagen svinder mere eller mindre 

 ind, medens de i Nattens Løb atter fyldes med Vand og svulmer 

 op. Blomsterne sidder i „Nøgler", der atter er samlede i topfor- 

 mede Stande. De er meget uanselige, idet de kun har et enkelt 

 5-bladet og grønt Bioster (Figg. 2—4), der er under- eller omkring- 

 sædigt; 5 Støvdragere sidder lige udfor de 5 Flige af Biosteret. 

 Støvvejen er dannet af 2 — 5 Frugtblade; den bestaar af en 1-rum- 

 met Frugtknude med 1 Æg og har oftest 2 Grifler. Frugten er en 

 Nød (Fig. 5), der omsluttes af Biosteret; dette forandres i mange 

 Tilfælde efter Bestøvningen og tjener Frugtspredningen. Frøet 

 (Fig. 6) er fladtrykt; ved Snit paa tværs og paa langs af Frøet 

 ses det, hvorledes Kimen er stærkt krummet, sammenrullet udenom 

 Frøhviden (se Figg. 7 og 8); i denne Henseende og ogsaa paa 

 anden Maade viser der sig Slægtskab mellem Salturterne og Nel- 

 likefamilien. 



Gaasefod-Slægten omfatter et betydeligt Antal Arter, hvoraf 

 ca. en halv Snes lever i Norden. De har tvekønnede Blomster, 

 som er udpræget førsthunnede i deres Udvikling (smlgn. Figg. 2 

 og 3). Den her afbildede Art, Hvidmelet Gaasef od, er en 

 30—80 cm høj, enaarig Plante, der især mod Toppen er stærkt 

 melet. Den vokser, som mange andre Salturter, mest ved Byer og 

 Gaarde, paa Ryddepladser, ved Møddinger og i det hele paa 

 næringsrig eller stærkt godet Jord og er i Haver og andre Steder 

 et ret besværligt Ukrudt. Den blomstrer i Højsommeren og ind i 

 Efteraaret og sætter en stor Mængde Frø, som gærne ædes af 

 Graaspurve og andre Smaafugle; dog bliver der som Regel saa 

 rigeligt tilbage ved Foraarets Komme, at man ofte ser store Ska- 

 rer af Kimplanter mylre frem paa Steder, hvor Gaasefod har haft 

 Lejlighed til at sprede sine Frø, og hvor Betingelserne for Spirin- 

 gen er gunstige. Den er almindelig i Danmark og Norge og er ind- 

 slæbt baade til Færøerne og Island. 



En nær Slægtning af den her afbildede Art er Kvinoa 



