303 



ingen Frøhvide, men en stor Kim med foldede Blade ; det er 

 altsaa Kimen, der kan spises, og som betinger Næringsværdien af 

 Bøgeolden (som bekendt i gamle Dage benyttede til Foder for 

 Svin, der blev „drevne paa Olden"). Kimplanterne (se Tekstfig. 

 23) kan i et Foraar efter et Oldenaar findes i store Skarer paa 

 Skovbunden ; de i Frøet sammenfoldede Kimblade har bredt sig ud 

 til forholdsvis store, mørkegrønne Flader, der paa Undersiden er 

 næsten hvide; i Form og Farve er de vidt forskellige fra de senere 

 Blade, som snart fremkommer. 



Tav. B67. Fig. 1. Gren, der i Spidsen bærer et Langskud, og paa Siderne 

 Kortskud med Blomster, alt fra det Foraar, i hvilket Grenen er taget, medens 

 den træagtige (brune) Gren selv stammer fra det foregaaende Aar. Fig. 2. 

 Nervevinkel fra Undersiden af et Blad med et Domatie C°ii). Fig. 3. Han- 

 blomst (Vi). Fig. 4. Hunblomst (Vi). Fig. 5. Hylster med Nødder (Vi). Fig. 6. 

 Nødder, den ene overskaaret paa tværs. 



368. Eg, Quercus rohur L. 

 N. Ek. 



Plantefundene i vore Moser viser os med tilstrækkelig Tyde- 

 lighed, at Egen inden Bøgens Indvandring til Norden var en af 

 Hovedtræarterne i vore Skove, men gennem Aarhundreders Kamp 

 trængtes den mere og mere tilbage af Bøgen. Og som vi i Dan- 

 mark ikke længere har nogen egentligt naturlig Skov, saaledes er 

 ogsaa de gamle Egeskove næsten fuldstændig forsvundne, bukkede 

 under for Bøgens Overmagt og lidet skaanede af Menneskehænder. 

 Det gælder da i vore Dage om at frede de sidste Rester af hine 

 prægtige Egeskove paa Steder, hvor Forholdene kan tillade, at det 

 sker. Egen indtager for Tiden kun en ringe Procentdel af vort 

 Skovareal ; Egeskove findes baade paa Halvøen og især i sydlige 

 Egne af Landet. I Norge er Egen kun lidet udbredt; den gaar 

 nordligere end Bøgen, mod Øst indtil Mjøsen og mod Vest til 

 Nordmøre, men naar ikke op over en Højde af 320 M. ; rigeligst 

 findes den om Kristianiafjord, ved Mjøsen og Langesundsfjorden 

 samt ellers i det lave Kystbælte Vest over (efter N. Wille). 



Egen naar ikke Bøgen i Højde; sjældent bliver den 30 m, 

 oftest kun ca. 20. Men i Forhold til sin Højde og til Bøgens 

 slanke Stamme faar Egen en meget svær og tyk Stamme, hvis 

 Bark med Alderen bliver brunlig-graa og revner med dybe Furer 

 paa langs. Den naar en høj Alder, og de gamle Ege („tusind- 

 aarige Ege") har uvilkaarligt et Præg af Ærværdighed over sig. 



