314 



mellem den og Vidje-Pilen samt mellem disse to og en tredje, nær 

 beslægtet, men mindre Art, Øret Pil {8. aurita L.). 



Tav. 378. Fig. 1. Blomstrende Gren af en Hanplante. Fig. 2. Hanblomst 



med Honningkirtel og Rakleskæl f/i). Fig. 3. Hunrakle. Fig. 4. Hunblomst 



med Honningkirtel og Rakleskæl (Vi). Fig. 5. Bladbærende Gren. Fig. 6. Op- 

 sprungen Kapsel f/i). 



379. Baand-Pil, Salix viminalis L. 

 N. Baandpil. 



Som Tavlen viser, er Baand-Pil let kendelig paa de lange, 

 smalle, paa Undersiden sølvgraa Blade, hvis Rande oftest er til- 

 bagerullede. Den er ikke oprindeligt vildtvoksende i Norden, men 

 stammer fra Øst-Europa og Sibirien. Nu plantes den meget, da 

 den vokser særdeles hurtigt og giver lange, lige Skud, som benyt- 

 tes til Kurvefletningsarbejder. 



Raklerne er smaa og tæt siddende, de udvikles lidt før Bla- 

 dene (Fig. 1). Baand-Pil forvildes ofte og træffes som saadan, samt 

 plantet, ved Gærder i hele Danmark og den sydlige Del af Norge. 



Tav. 379. Fig. 1. Blomstrende Gren af en Hanplante. Fig. 2. Frugtbæ- 

 rende Gren af en Hunplante. Fig. 3. Hanblomst med Honningkirtel og Rakle- 

 skæl (Vi). Fig. 4. Hunblomst med Honningkirtel og Rakleskæl (Vi). 



380. Lavrbær-Pil, Salix pentandra L. 

 N. Istervidje. 



I Lavrbær-Pil træffer vi Nordens eneste vildtvoksende Re- 

 præsentant for en anden Gruppe af Pileslægten, de egentlige 

 Pile (Skørpile). De er gærne mere eller mindre træformede og har 

 blanke, tæt savtakkede Blade, der fremkommer samtidig med Rak- 

 lerne; dette viser sig bl. a. ved, at Raklernes Akse stedse bærer 

 nogle smaa Løvblade nedenfor Raklen, hvad der ikke var Tilfældet 

 hos de ovenfor nævnte Arter; Rakleskællene er ikke saa langt 

 haarede og ikke sorte i Spidsen. 



Lavrbær-Pil er et smukt lille Træ, som endog paa temmelig 

 lang Afstand kan kendes paa de elliptiske, friskt grønne, blanke 

 Blade og de stærkt gule, vellugtende Hanrakler. Den vokser i 

 Moser og fugtige Skovrande samt ved Søbredder. I Danmark er den 

 almindelig, og ogsaa i Norge forekommer den vidt udbredt, helt 

 til c. 70° N. Br., men sjældent paa Vestlandet. 



Dens latinske Artsnavn pentandra (femhannet) peger paa den 



