378 



Krat; ogsaa den nikkende Top kendetegner Lund-Eapgræs som et 

 Skovgræs. løvrigt er denne Art ret varierende; den her afbildede 

 Form er karakteristisk ved den faagrenede Top og det ringe An- 

 tal Smaaaks med forholdsvis lange Avner. 



Stortoppet Rapgræs er kun sjældent egentligt vildtvoksende 

 i Danmark, men nu af og til forvildet fra Dyrkning; det benyttes 

 nemlig som Fodergræs, der paa mere fugtige Jorder giver en 

 ganske god og bladrig Afgrøde. I Norge skal det være hyppig i 

 den sydlige Del af Landet; derimod mangler det paa Færøerne 

 og i Island, hvor Lund-Rapgræs dog forekommer. Sidst nævnte 

 Art er almindelig i Danmark og Norge; den saas ogsaa som Foder- 

 græs, men er mindre værdifuld. 



Den anatomiske Bygning af Bladet af Lund-Rapgræs (se 

 Tekstfig. 30, C) kan tjene som Type for Skovgræssernes Blad- 

 form og hele Karakter. Af Tværsnittet ses det, at Bladet er 

 bredt og fladt og uden Ribber og Furer paa Oversiden; Styrke- 

 væv (af sejge og tykvæggede Celler) er kun lidet udviklet. Den 

 samme Bygning træffer vi hos alle Græsser f. Eks. hos Skov- 

 Hejre (S. 370), der vokser paa skyggefulde Steder, hvor Bladene 

 ikke er i samme Grad udsatte for en stærk Transpiration som 

 paa aabne og mere tørre Voksesteder. Til Sammenligning afbildes 

 fra en tør Vokseplads Bladtværsnittet af en Varietet af Faare- 

 Svingel, der viser, at Bladet ikke er fladt, men de to Side- 

 halvdele er bøjede mod hinanden; det er tillige smalt og paa 

 Oversiden furet, og Styrkevævet er mere udviklet. Hos andre 

 Græsser kan den xerofile Bygning være endnu mere udpræget 

 (smlgn. S. 369). 



Tav. 454. A. Stortoppet Rapgræs. Fig. 1. Rodstok og en Del af 

 Straaet. Fig. 2. Top. — B. Lund-Rapgræs. Fig. 3. Øverste Del af Straaet 

 med Top i Blomstring. Fig. 4. Blomstrende Smaaaks (Vi). 



455. Enaarig Rapgræs, Poa annua L. 

 N. Tun-rap. Isl. Varpasveifgras. 



Ligesom forskellige andre nordiske Planter, saaledes Tusind- 

 fryd (Nr. 35) og Fuglegræs (Nr. 345), er Enaarig Rapgræs saa 

 haardfør, at den er i Stand til at vegetere og sætte Blomster 

 næsten hele Aaret igennem; kun den strængeste Vintertid hen- 

 sætter disse Planter i en Slags Dvale, hvoraf de vaagner, saa 

 snart det mildere Vejr kommer. Den giver sig da hurtigt til at 

 blomstre og sætte Frugt, og i den meget lange Vegetationsperiode 



