379 



frembringes et Antal Generationer af nye Planter, der selvfølgelig 

 er forskelligt efter Stedets geografiske Beliggenhed. Dette Græs 

 har, i alt Fald delvis paa Grund af dets Haardførhed, en over- 

 maade vid Udbredelse; det er kosmopolitisk og forekommer saavel 

 i arktiske som i tempererede og varme Egne af Jorden. Saaledes 

 som det optræder, især knyttet til menneskelige Boliger, til Haver, 

 Marker, Ruderatpladser, Veje og i det hele til Steder, hvor Men- 

 nesket har sin Gang, maa det antages at være udbredt netop ved 

 Menneskets Hjælp. Enaarig Rapgræs maa nærmest opfattes som 

 et alle Steder nærværende Ukrudt; det har som vildtvoksende kun 

 yderst ringe Betydning som Fodergræs, skønt dets saftige Blade 

 og Straa gærne ædes af Kreaturerne. Fra de øvrige Rapgræs-Arter 

 kendes det let ved hele sit Ydre og sin Levevis. Bladene er gærne 

 bølgede paa tværs. Smaaaksenes Inderavner har utydelige Nerver; 

 den nedre Yderavne har 1 Nerve, den øvre 3. Ofte er de øverste 

 Blomster i Smaaakset hunlige. Væksten er tueformet, og fra hver 

 Tue fremkommer talrige Straa. 



Tav. 455. Fig. 1. Et Individ af meget frodig Vækst. Fig. 2. Et Smaaaks (Vi). 



456. Blaatop, Molinia coerulea (L.) Moench. 

 N. Blaatop. 



Et let kendeligt og ejendommeligt Græs, der er fleraarigt og 

 vokser i tætte og faste Tuer, hvis tykke Rødder er stærkt ind- 

 filtrede mellem hverandre. De næsten meterhøje Straa er opsvul- 

 mede ved deres Grund, og her er alle Bladene samlede; de slutter 

 med deres Skeder om Straaets nederste Del, Skedehinden er opløst 

 i en Krans af Haar, og de lange Bladplader er temmelig smalle, 

 tilbøjelige til at rulle sig sammen, især naar Luften er tør. Den 

 sammenknebne Top har gærne en mørkt blaalig eller violet Tone, 

 der især hidrører fra Inderavnernes Farve. Smaaaksene bærer kun 

 2 — 3 Blomster, i hvilken Støvknapperne er mørkt violette, medens 

 Arrene er purpurfarvede; Stak mangler. — Blaatop vokser i hele 

 Norden (ikke i Island) hyppigt i Lyngmoser og paa tørveholdige 

 Enge, paa Heder og undertiden (i en særlig, bleg og høj Form) i 

 Skove og Krat. Paa naturlige Græsarealer er det ikke uden Værdi 

 som Fodergræs, men det egner sig af flere Grunde ikke til Dyrkning. 

 De meget stive Straa kan benyttes til Piberensere; naar de om 

 Efteraaret eller i Vinterens Løb fældes, bliver den nedre, opsvul- 

 mede Del, hvis Indhold af Oplagsstoffer tjener de nye Skud til 

 Næring, staaende. 



