388 



466. Eng-Rørhvene, Cdlamagrostis lanceolata Roth. 

 N. Buskrør, rørhvein. 



Saaledes som ogsaa Navnet angiver, er der et nært Slægt- 

 skab mellem Hvene og Rørhvene. De violette Smaaaks er en- 

 blomstrede, men let kendelige fra Hvenens derved, at der omkring 

 Grunden af den nedre Inderavne udgaar et Knippe af lange, fine 

 Haar; under Blomstringen, men især under Frugtspredningen, for 

 hvilken Haarene er af stor Betydning, giver de den hele, lange 

 Top et ejendommeligt, fint uldent Udseende. Den hindeagtige Inder- 

 avne er i Spidsen indskaaren og bærer en meget kort Stak. Eng- 

 Rørhvene er fleraarig; Rodstokken er krybende, og Udløberne lange. 

 De over 1 m høje og glatte Straa bliver ud paa Sommeren eller 

 mod Efteraaret gærne forsynede med spinkle bladbærende Grene, 

 et sjældent Forhold hos Græsserne. Bladene er lange, slappe og 

 rent grønne; ofte er Undersiden drejet opad. Eng-Rørhvene vokser 

 i Danmark ret almindeligt paa fugtig Bund, i Skove og Krat, paa 

 Skrænter, i tørveholdige Enge og Moser; i Norge findes den kun i 

 den sydøstlige Del af Landet. 



Tav. 466. Fig. 1. Nederste Del af Straaet. Fig. 2. Toppen efter Blom- 

 stringen. Fig. 3. Smaaaks (Vi). Fig. 4. Inderavne ('7i). 



467. Stivtoppet Rørhvene, Calamagrostis negleda (Ehrh.) Beauv. 

 N. Rørhvein. Isl. Hålmgresi. 



Denne Art bliver knapt saa høj som foregaaende og har 

 stivere Straa. Toppen er baade før og efter Blomstringen meget 

 tæt og smal. De brunlige Smaaaks har Haar, der næppe er af 

 Inderavnens Længde; Stakken er meget kort, ret og rager næsten 

 ikke udenfor Smaaakset. I Danmark er Stivtoppet Rørhvene sjæl- 

 den, ligeledes i det vestlige Norge, hyppigere i det østlige og nord- 

 lige; men den gaar betydelig længere mod Nord end foregaaende 

 Art og forekommer saaledes i Island. Den holder sig især til 

 sumpede Steder. 



Tav. 467. Fig. 1. Nederste Del af Straaet og Bladskud. Fig. 2. Top i 

 Blomstring. Fig. 3. Samme efter Blomstring. Fig. 4. Smaaaks (Vi). 



