394 



Bredderne af Søer og Aaer og danner ofte rene Bestande; Rod- 

 stokkens Udløbere er temmelig korte. Ogsaa kan det forekomme 

 inde i Enge, men er da meget svagere i hele sin Udvikling. Saa- 

 længe det er ungt, er det et godt Fodergræs, men det bliver 

 meget hurtigt stift og groft. Til Beklædning af Dæmninger 

 o. lign. kan det anvendes, idet Stykker af Rodstokken udplantes 

 som af Tagrør; nogle Steder bruges det ogsaa til Tækning. 

 I Haver dyrkes en Form med hvidstribede, „panacherede". Blade, 

 det saakaldte Baandgræs (Var. picta L.); se Fig. 3. 



Tav. 473. Fig. 1. Top før Blomstringen. Fig. 2. Samme under Blomstringen. 

 Fig. 3. Straa og Blade af Baandgræs. Fig. 4. Smaaaks (VO- Fig. 5. Samme 

 uden Yderavner. 



474. Vellugtende Gulaks, Anthoxanthum odoratnm L. 

 N. Gulaks, godlugtgræs. Isl. Ilmreyr. 



Yderst almindeligt paa næsten enhver Bund er det ikke stærkt 

 iøjnefaldende, men duftende Græs, Vellugtende Gulaks. Det va- 

 rierer meget i Højde og Fylde, efter Voksepladsens Beskaffenhed; 

 højest og kraftigst bliver det i Skove, medens det paa tørre Mar- 

 ker eller i Klitter kun bliver 10 — 20 cm højt. Det har en udpræget 

 tueformet Voksemaade og er fleraarigt; fra hver Tue udgaar talrige 

 Straa, der forneden er knæbøjede. Ved Grunden af de korte Blade 

 findes lange Haar. Dusken bestaar af Smaaaks med en mindre og 

 en større Yderavne, der fuldstændig omslutter en tvekønnet Blomst 

 (Fig. 3); ved Grunden af denne sidder 2 Avner, der egentlig svarer 

 til golde Blomster, og som bærer Stakke, en lang og en kort 

 (Fig. 4). Der findes kun 2 Støvdragere. Blomstringen sker i Maj; 

 Blomsterne er førsthunnede (Fig. 1). Naar Kornet er modent, om- 

 sluttes det af den hærdnede og blanke Inderavne; de golde Blom- 

 ster bliver hængende ved Frugten og kan ved deres Stakkes hygro- 

 skopiske Snoninger bore Frugten ned i Jorden. 



Vellugtende Gulaks, som ej alene er hyppigt i Danmark og 

 Norge, men ogsaa paa Færøerne og i Island, er uden større Værdi 

 som Fodergræs, da det kun giver en ringe Hømasse, men det bringer 

 det væsentligste Bidrag til den for Høet ejendommelige krydrede Duft, 



