422 



plantes hyppig i vore Haver som Prydbusk; det bør bemærkes, at 

 dens Blade, maaske ogsaa dens „Bær", er giftige, og at særlig 

 Heste er meget modtagelige for Giftens Virkninger. I den franske 

 Havekunst spillede den, kunstigt tilklippet, en endnu storre Rolle 

 end i vore Dages Havebrug. — Ejendommeligt for Taksen er dens 

 Mangel paa Harpiks. 



Tav. 498. Fig. 1. Gren, séfc fra Oversiden. Fig. 2. Grenstykke, sét fra 

 Undersiden, med Hanblomster. Fig. 3. Gren med Hanblomst; ved Siden af en 

 Støvdrager, sét fra Undersiden (forstørr.). Fig. 4. Gren med Hunblomst (forstorr.). 

 Fig. 5. Grenstykke, sét fra Undersiden, med modne og umodne Frø. Fig. 6. 

 Modent Frø (Vi). Fig. 7. Frø med Frøkappe i Længdesnit (Vi). 



ENGEL80DFAMILIEN, POLYPODIACEÆ. 



499. Engelsød, Polypodium vulgare L. 

 N. Sisselrot. Isl. KSIdugras. 



Det for alle Blomsterplanter (eller Frøplanter) ejendomme- 

 lige Skud, der kaldes en Blomst, og som jo iøvrigt kan være højst 

 forskelligt udviklet, mangler hos Resten af de nordiske Planter, som 

 omtales i dette Arbejde. Antallet af Blomsterløse Planter (eller 

 Sporeplanter) er overordentlig stort; mange Tusinder, tildels mi- 

 kroskopiske. Væsner hører herhen; men kun et Udvalg af de højest 

 udviklede og mest iøjnefaldende blomsterløse Planter findes her af- 

 bildede, nemlig Bregner (Tav. 499 — 512), Padderokker (Tav. 

 513—515) og Ulvefødder (Tav. 516—519). 



Tager vi for os en Bregne som den paa Tav. 499 afbildede 

 Engelsød, der hører til den største af alle Bregnefamilier, Engel- 

 sødfamilien, finder vi, at denne Plante i de fleste Henseender er 

 udstyret som en Blomsterplante. Den har en vandret Rodstok med 

 talrige Rødder og store vel udviklede Blade, der er langstilkede og 

 stærkt indskaarne (f jersnitdelte) ; sé Fig. 1. Men Blomster mang- 

 ler. Derimod finder man paa Undersiden af nogle af Bladene ejen- 

 dommelige Hobe af smaa, gule eller senere brune Legemer (Fig. 3). 

 Deres nøjere Bygning kan først erkendes ved Forstørrelsesmidler. 

 Hvert enkelt af disse Legemer (sé Fig. 4) bestaar af en tynd Stilk 

 og en flad Kapsel, som rummer en Del mikroskopisk smaa Lege- 

 mer, de saakaldte Sporer; det hele Gemme, der indeholder Sporerne, 

 benævnes Sporehus. Naar dette er modent, frigøres Sporerne; 

 den ene Side af Sporehusets Væg brister, fordi den modsatte Side 

 bestaar af tykvæggede Celler, som ved Indtørring trækker sig 



