436 



BRASENFØDEFAMILIEN, ISOETACEÆ. 



519. Brasenføde, Isoetes lacustris L. 

 N. Brasengræs. Isl. Ålptalaukur. 



Som Tavlen viser, ser Brasenføde helt anderledes ud end Ulve- 

 fødderne; den lever ogsaa paa en ganske anden Vokseplads, nemlig 

 paa Bunden af Søer i en Dybde af 25 — 150 cm. Det er en lille 

 Plante, bestaaende af en kort, knoldformet Stængel, der bærer en 

 rigelig Mængde af mørke Rødder og en Dusk af sylformede, 3—15 cm 

 lange, mørkegrønne Blade. Stænglen er gærne sænket lidt ned i 

 Dyndet, og den nedre udvidede Del af Bladene er derfor hvidlig 

 (sé Figg. 1 og 2). Bladene er afrundet firkantede eller næsten trinde 

 og har fire paa langs løbende Luftkanaler (sé Fig. 3, foroven). Ved 

 deres Grund er de udvidede til en Skede og bærer dér paa Inder- 

 siden øverst en Skedehinde (en trekantet fri Lap) og nederst et Hul, 

 som fører ind til Sporehusene (Figg. 3 og 4). De ydre Blade inde- 

 holder Sporehuse, som udelukkende frembringer Storsporer; dernæst 

 kommer nogle med Smaasporehuse, og endelig nogle golde, og saa- 

 ledes afveksler Kredsene Aar efter Aar. Storsporerne er hos den 

 afbildede Art paa Oversiden netaarede eller vortede (Fig. 6), medens 

 den anden nordiske Arts er piggede, saaledes som Fig. 7 viser. Begge 

 Arter, der ligner hinanden særdeles meget, findes hist og her i Søer 

 i hele Norden, især ret hyppigt paa Færøerne, men gør sig kun 

 lidet bemærkede, dels paa Grund af deres submerse Voksemaade, 

 dels paa Grund af deres Lidenhed. 



Tav. 519. Fig. 1. Ældre Plante. Fig. 2. Yngre Plante med flækket Stængel. 

 Fig. 3. Bladets nedre udvidede Del, sét fra Indersiden (^/i). Fig. 4. Samme i Længde- 

 snit (Vi). Fig. 5. Smaasporer (stærkt forstørr.). Fig. 6. Storspore ("/i). Fig. 7. 

 Storspore af den anden nordiske Art {Isoetes echinospora Durieu) (^Vi). 



De her omtalte, højere blomsterløse Planter, Karsporeplan- 

 terne, forekommer i kolde og tempererede Egne kun i ringe Mængde, 

 medens Jordens tropiske Egne er meget rigere paa dem, særlig paa 

 den største og mest fremtrædende Afdeling, Bregnerne; men dog er 

 deres Antal i Nutiden for intet at regne mod den Talrighed og den 

 Fylde, hvormed de optraadte i tidligere Jordperioder, særlig i Kul- 

 tiden, hvis mægtige Stenkulslag udelukkende er Rester af saa- 

 danne Planter. 



