24 



C. 2Janicea-Ass., Cci av en ofta väl markerad ScJioenns ferni(/incus-sic\<sac\isiTiTnma, 

 C c2 är Carexpanicea-C.JiornscIiHcJiiana-Moli7ua-Ass. och C cs den mesoiyiiska Seslerieto- 

 Älolinieium-herhidum-Ass. Likartad är fördelningen i träskbacken, där dock Carex Oooden- 

 ogldi har större betydelse men Sclioenus ferriKjincus en mindre med und. av stranduddarna, 

 cix. Träskbackens amfigena natur framgår även därav, att Schoenusferrugineus-Ass. 

 kan finnas både på dess starkt sammandragna träsksida (där vanligen på uddspet- 

 sarna) och - mindre utpräglat — på sankmyrsidan. 



I randbackarna finnas bryorna, C4, de förut nämnda extra myrlokaliteterna, som 

 hysa en något avvikande vegetation, vari ofta ingå: 



Iris pseudacorus Difrrapbis arundinacea Carex vulpina 



Lemna trisnlca, L. minor Lathyrus palustris (med ai-renkym!) Teucrium Scordium 

 Amblystegium fluitans Chara fragilis 



vilka icke anträffas i öppna myren, samt 



Sparganium simplex Scirpus palustris Carex stricta- 



Lythrum Salicaria Mentha arvensis Utricularia vulgaris 



allt i olika frekvenser och fördelning för olika bryor. 



Av träskbackarna äro de västra sidornas, Ci', bäst utvecklade (Kisala, Storträsk, 

 Nydträsk), dels vid träskkanten bitvis starkt höjda genom isskjutning, dels f. ö. 

 breda och långsluttande i följd av sedimentering från vårströmmen, som hgger på 

 dessa sidor. Ett säreget drag i deras fysiognomi är som nämnt de isskjutna torv- 

 vallarna, C2 C3 (jmfr tavl. 4 fig. 1). Anda till 75 cm. höga (sydvästra Risala) över 

 träskbacken vid vallens bas hysa de en vegetation av en avgjort mindre hydrofil 

 prägel än backen f. ö. 



Anteckning över ett sådant vallstycke i sydvästra Risala den -'^/i 1902. 



Aira cttsspitosa V. Avena pratensis III. Sesleria coerulea IV. 



Festuca rubra III. Potentilla anserina III Vicia cracca II 



Plantago lanceolata II RaDunculus acris I Achill;i'a milhefolium I 



Inula Salicina II. 



Vid jämförelse mellan Mäslermyr och något känt större sjöområde, t. ex. Boden- 

 sjön (ScHRöTER & KiRCHNER 1S96), där s. 15 är avbildat ett schema över denna 

 typsjös strandformer och vegetationsfördelning, kan följande anmärkningsvis tilläggas. 



Bodensjön har sin karaktär av det egentliga sjöområdet, med en smal ^^ Strand", 

 vars ^'Oren.i-zonc" motsvarar Mästermyrs breda sankmyr, som ger denna dess karak- 

 tär, -1- den del av myrbackarna, som ligger under medelhögvattennivån. Då hela 

 Mästermyrs botten vid olika årstider m. L m. står under vågornas och vårflödets 

 inverkan, motsvarar den Bodensjöns "Uferzone" med dess "Bång" — bältet över låg- 

 vattennivån — -\- dess "IF/is.se", motsvarande bränningsbältet i Mästermyrs erosions- 

 stränder och samma bottendjup i ackumulationsområdena. Blott träskens djupare 

 delar torde (med reservation för jämförelse mellan djupförhällandena) motsvara över- 

 sta delen av "See-Kessel"- Träskens bottenflora är en littoralflora ("littoral benthos"). 



Bodensjöns mycket intressanta "Gren.:.:one" har karaktären av ett översväms- 

 bälte mellan lägsta och högsta vattenståndet och hyser en säregen vegetation av: 

 " Heleocharetum" , LitoreUa lacustris, Ranuneulus repens etc, ej litet påminnande om 

 den koloniartade vegetationen i Mästermyrs "övergångszon" med dess myrvätar. 

 Carex Oederi har sin "Lieblingsstandort" i gränszonens ''7uVs-oder Sandstreifen", 

 liksom den ock i de gottländska myrarna är karaktärsväxt på fläckar i deras över- 

 gångszon med blottad grus- och sandbotten. När gräsmattan sluter sig, försvinner 

 den. Den biologiska orsaken härtill skall beröras i ilen speciella delen. 



