30 



enstaka på samma träsks erosionssida liksom även ett exemplar på erosiv sandstrand 

 i nordvästra Storträsk; likaså tillsammans med Ch. aspera o. Ch. cfr coniraria i huvud- 

 kanalens nedre sträcka (den "h 1905 o. ^h 1906). Arten är dioik och assoc. är van- 

 ligen uppdelad i n. rena Q-individbestånd och ^-bestånd (enligt observation den Vg 

 1904 (Ivisala) och d. "A 190C (Tungarn). Individen äro rena och fria frän epifyter, 

 sannolikt tillföljd av det mycket släta barklagret, som till skillnad från de föregående 

 sakna taggar. Hos de föregående befanns genom talrika iakttagelser inkrustationen vara 

 direkt proportionell mot belysningen. Beskuggade av en agbank äro även de rena 

 eller föga inkrusterade och dessutom étiolerade. I Carex filifoymis-Åss. är Ch. aspera 

 starkt inkrusterad, mellan tuvorna i 6'. stricta-Ass. är den renare och n. grön. Ju 

 starkare belysning, desto tjockare krusta, vanligen med und. av de fria skottspetsarna, 

 som i stället ofta äro något anthocyanfärgade'). Hos Gliara ceratophijlla tyckes den 

 mycket karaktäristiska orangröda färgen även på äldre delar ekologiskt motsvara krusta- 

 beläggningen hos andra arter. 



Chara Ithpida-Kss. förekommer i de mindre, skyddade gölarna. I ett dike i södra 

 myrkanten anträffades en matta av avdöd, halvtorr och vitnande fjorårsvegetation med 

 föryngring från skottens basaldelar. 



Chara fragiUs-Ass. fordrar de mest skyddade stationerna med stagnerande 

 vatten året om, således bryorna, som äro assoc. :s karaktäristiska stationer. 

 I öppna myren saknas den. 



De tre arternas, Ch. hispida, fragilis och aspera, fördelning 

 på stationer efter deras m. 1. m. skyddade läge framgår av vid- 

 stående skiss över en igenlagd teg i södra myrkanten (textfig. 5). 

 I det för vattenströmning mest utsatta längsdiket (längs den 

 här i N — S gående myrkanten), dess norra hälft, fanns tills, med 

 Carex stricta Chara aspera (V), icke de andra, som däremot 

 funnos (V) i de skyddade tvärdikena, särskilt det norra, tills, 

 med Cladivm (III). 



Chara contraria-Ass. påträffades endast i huvudkanalen 

 d. 'V7 1905. 



En form därav, Ch. contraria f. humilis, säregen på grund 

 av en mycket ofullständig bebarkning (sträckvis nakna central- 

 rör), anträffades i några exemplar på "S3mkes" sandstrand. 

 Den egendomliga formen förut endast känd från Plagensee, 

 1868, (enligt MiGULA 1897). 



Chara aspera-Ass. är den erosionshärdigaste och intar den 

 mest extrema lokalen. Som förut framhållet utgör den tills, 

 med epifyter (mest den tradiga diatomacéen Gotnphonema) och mikrolimno-nereider 

 bränningsbältets enda vegetation. Därtill är den väl lämpad, dels genom sin litenhet 

 (•den minsta av arterna), varigenom påverkan av vågsvallet minskas, dels genom sitt 

 reproduktionssätt. Undersökes ett litet prov av substratet (torvskoUa eller fast bänkat 

 bleke), befinnes det genomspunnet kors och tvärs av ett mycelieartat nätverk av 

 Ch. aspcra-rhizoider med tah-ika små, vita, reservnäringsfyllda, kulformiga bulbiller, 

 som övervintra. Därigenom trotsar assoc. de svåraste erosionsförhållanden och äfven 

 uttorkning. 



') Detsamma kunde iakttagas hos Utriiularia vulgaris, vars .lldre delar äro inkrusterade men skottspet- 

 sarna bara och anthocyanfärgade. 



