31 



Den på denna station obligatoriska diatomacépifyten bidrog dessutom med sina 

 geléartat slippriga tovsar att mildra friktionen i bränningen. — I sankmyrens grunda 

 gölar, särskilt i erosionsstråk, är Chara aspera även den karaktäristiska arten, så t. ex. 

 i södra delen av Storträsk — Risalabältet. Ea göl därst. n. igenväxt av Carex filiformis 

 med Ch. aspera (IV — V) i de ännu öppna fläckarna. Fukt.-grad 9. En annan göl 

 strax bredvid fullständigt igenväxt av Carcx filifnnnis, vars fjorsårsblad äro täckande i 

 bottenskiktet. I följd av beskuggningen saknas Chara här totalt. I Storsäv iakttogs 

 d. 20/3 1902, huru övervägande Ch. aspera åtföljde Scirpus lacustris i de yttre strän- 

 garna, IV — V, på den här tämligen ytliga rhizommattan. Den avtonade utåt ungefär 

 i samma proportion som Scirpus för att upphöra på 60 — 80 cm. djup. 



Kombinationen Scirpus lacustris — Chara aspera är ej överraskande enligt vad 

 som gäller om dessa arters valens på en mindre sedimentär botten. Chara aspera har 

 dock därvid en vidare tillpassningsamplitud än Scir2}i(s, vilket gör att vi återfinna den 

 i en annan, ofta återkommande kombination med en annan, än erosionshärdigare art i 

 sankmyren, nämligen Carex strida. Den edafiska faktorn, graden av sedimentering 

 (eller av erosion), kan således sägas närmast ligga till grund för dessa tvenne kombi- 

 nationer'): Scirpus lacustris — Chara aspera och Carex .strida— Chara aspera (som kan 

 åskådliggöras av textfig. 6), men på den mest erosiva stationen, träskens brännings- 

 bälten är den ej åtföljd av någon annan makrofytisk art. Erosionsfaktorn har här 

 gjort sitt längst gående urval: kvar står endast Chctra a.spera. — Från mitten av juli 

 blommar C/mra-vegetationen, då grentopparna lysa av de mönjeröda antheridieraa. 



. ^ '^ ■"" "^ ^^'"1" ^ 



;/.C^^^- 





Fig. 6. 



Massan av mossvegetationen utgöres av AmUystegium scorpioides i sankmyren 

 och A. stellatum i myrbackarna. Endast en liten spenslig, mörkbrun mossa, Distichium 

 spec, ingår, alltid steril och c:a 2 cm. hög, alltid i vattenvegetationen: nereidisk i 

 kalkkrustorna på moränrevens stenar. Enligt jämförelse med lokalangivelserna i litte- 

 raturen är den submersa ståndorten en ovanlig och extrem för båda Distichium-arteraa 

 (obs.! steriliteten). — På bottnen i Mellingsåns mynning fanns Fontinalis antipijrdica 

 nereidiskt (d. lo/s 1903); dessutom lösliggande på ett par punkter i nordöstra myren 

 såsom driftprodukt från Stångaån. 



Under benämningen "Pleuston" sammanfattar Schröter (Schröter o. Kirchner 

 1902) all ej bottenfixerad, makrofytisk vattenvegetation. Under vegetationsperioden äro 



1) Andra kombinationer finnas nog, t. ex. Phragmiles-Cliara aspera o. Carex filiformis -Ch. aspera, men de 

 äro fakultativa, då de förra äro obligata, d. v. s. på en mindre sedimentär träskbotten kan av helofytvegeta- 

 tionen endast Scirpus lamsiris gä till (ej Phragmites) och endast Chara aspera —eller möjligen Ch ceratophylla - av 

 bottenvegetationen ; likaså betr. komb. Care.K strida - Ch. asp. i sankmyren. — Kombinationen Carex strida -Ch. 

 aspera återfinnes även i Bodensjöns vegetation; "in den Vertiefungen zwischen denselben fCar« i//-;rta-BOschen) 

 die zur Hochwasserzeit iiberflutet sind, finden sich Landformen von Nymphu.a und Potamogeton gramineus, ferner 

 Cliara aspera f. incrustata" (SCHRÖTER &' KIRCHNER, 1902 s. 34). Jmfr. s. 33. 



