34 



nämnda Hemsestorgölarne tills, med Potamogeton natans; på spridda punkter i sank- 

 myren, där de såsom associationsrelikter markera ett m. 1. m. igenvuxet vatten. Bladen 

 voro då ej sällan emersa. 



Sumpmyrens växtsamhällen. 



Sumpväxterna, helofyterna, äro till sina assimilerande ytor supraaquatiska, helt 

 (flertalet) eller delvis (t. ex. Scirpus laciistris), vaveiter olika typer \innna.nrski\i\as. Detta 

 medför i förhållande till vattenväxterna en fortbildning: funktionell under tillpassning 

 till luften som miljö genom en livligare vattenomsättning med åtföljande transpiration, 

 för vars reglerande vissa utbildningar tjäna, morfologiskt genom tillkomsten av starkt 

 vattenledande vävnader och dessutom stödjevävnader för de emersa delarnas tillräckliga 

 exponering. Den subaijuatiska miljön är en vanligen lös botten, som lätt ändrar relief 

 och först av denna formation fixeras, göras fastare och ytterligare höjes alltefter artens 

 slamsamlande förmåga och stationens natur f. ö. Formationen är därför landförbere- 

 dande. Följande mjaens floraelement räknas här till helofyterna. 



Equisetum fluviatile Sparganium simplex Sp. minimum 



Echinodorus ranunculoides Alisma plantago Phragmites communia 



Scirpuö lacustris Se. Tabernfemontani Cladium Mariscus 



Iris pseudacorus Lythrum Salicarla Menyauthes trifoliata 



Lysimachia vulgaris Litorella lacustris Mentha aquatica 



Med denna floristiska sammansättning företer visserligen formationen ett gemen- 

 samt ekologiskt drag, fordran på en täckande grundvattennivå eller åtminstone skydd 

 mot uttorkning, men är den helt visst icke desto mindre från andra ekologiska syn- 

 punkter mycket heterogen och svåravgränsad. Det framgår redan därav, att endast 

 en del av dessa arter tillhöra öppna myren och där äro associationsbildande, medan en 

 annan del — Iris, Alisma, Echinodorus, Sparganium, (Li/fhntm. Lysimachia, Mentlia) 

 — äro hänvisade till skyddade lokaler med stagnerande vatten (bryor etc). Equisetum 

 tillhör det rinnande vattnet (tilloppsån) och finns f. ö. endast på en punkt i myren 

 nära åmynningen. De övriga tillhöra myrens karaktärsväxter och utbilda (und. Menij- 

 antlies) vanligen distinkta torvlager. 



Scirpus lacUStris-asSOClationen. — Av formationens huvudassociationer 

 är denna den minst framträdande i myrens f3'siognomi och förekommer ymnigt och 

 yppigt endast i träskens stora ackumulationsområden, således på fyra punkter: nord- 

 östra Esketräsk, norra l\'isala, nordöstra .Storträsk (Storsäv) och sydvästra Tungarn. 

 Dess placering i förhållande till de andra associationerna ses av fig. 3, tavl. 3. 

 Associationsföljden är m. und. av Risalas den förut kända och normala, d. v. s. Scirpe- 

 tum 3'tterst, på ett större djup, Phrugmitetum och övriga innanför. Då emellertid un- 

 derlaget för tillandningsområdena är i Mästermyr CAar^-blekebankar, hvilkas djup 

 ända ut till 6Vir^?t.s-förposterna är ringa och ungefär detsamma, 0—40 cm., så är 

 här knappast bottendjupet i och för sig den urväljande och assoc. -fördelande fak- 

 torn utan är liksom upphävd och ersatt av en annan, sedimenteringen och dess loka- 

 lisering, vartill knyter sig en för livarje art egendomlig rhizombyggnad, som kan ses 



