41 



(d. 2% 1902) Scirjjits-stvkna till c:a 140 cm. (högst 150 cm.) över vattnet, c:a 35 cm. 

 djupt. På den s. flö nämnda lokalen voro möts v. siffror c:a 100 cm. (högst 110 cm.) 

 och c:a 90 cm. (djupet). Kvoten a : b blir således 140 : 35 = 4 resp. 100 : 90 = l,i. Sam- 

 manlagda längden (a + b) var alltså 175 cm. resp. 190 cm. Differensen, 15 cm., beror 

 på étiolering på det större djupet. Den mindre längden på grundare lokaler uppväges 

 av ett tjockare strå. Stråomkretsen nedtill var sålunda i förevarande fall c:a 6 resp. 

 c:a 4 cra.^) — Knligt Carlsons siffror (1902, s. 12) blir kvoten för den småländska 

 Lillasjön 142 : 100 = 1,4; (a + b = 242 cm.). I Bodensjön är (enl. Schröter o. Kirchner, 

 1902, ss. 27, 29) maximidjupet för normal assoc. 3,5 m. Om den å s. 27 angivna maxi- 

 milängden för strået, 4 m. (som torde betyda hela längden), får anses sammanfalla 

 med nämnda maximidjup-), blir minsta kvoten för denna sjö 0,5 : 3,5 == '/v- (Obs. Boden- 

 sjövattnets stora transparans, som gör stråets infraaquatiska del assimilatoriskt värde- 

 fullare!) 



Beträffande de korologiska faktorerna äro Scirpus-irukterna i likhet med 

 ett stort antal vattenväxters spridningsenheter tunga och, om ej med fruktborsten fast- 

 nade vid någon flottör, sjunka de snart även i stritt vatten. Vid separeringen ur en 

 vårström i m3'ren torde de därför placeras nära strömkanten vilket kan ge anledning- 

 till den förmodan att associationens läge i ett ackumulationsområdes ytterkant ej är 

 någon tillfällighet även ur korologisk synpunkt. 



Beti'äffande vinden som ekologisk faktor är Scirpii.s-Ass. mindre beroende av 

 läställen än Ph-agmites- Ass. iScirpus-stvkna, böja sig (iakttagelse Storsäv d. ^°/s 1902, 

 sydvästbris) i en jämn båge elastiskt för vinden: ute i träsket sågos topparna nära 

 nog doppa ned i vattnet: Phragmites däremot med stelt strå endast något lutat; dess 

 tillpassning är bladens inriktning med vinden. 



Scirpus lacustris är känslig för intorkning. I det ännu fuktiga bleket i det torr- 

 lagda Esketräsk (fig 2 tavl. 5) äro dess strån bågböjda och vissnade (fjorårsstrån?) 

 Några nya gröna sågos ej. — Övriga sumpväxtassociationer innanför, CJadiuni och 

 isynnerhet Phragmites, voro däremot mera oberörda av torrläggningen. — Stråets form 

 (liten transpirerande yta) synes dock stå emot en tillfällig intorkning. 



Enligt föreliggande tabell över transpirationsförsök (serie) upphörde ett i änderna 

 med kakaosmör preparerat stråstycke först efter fem dygn att avdunsta vatten; G2,3 

 % av friskvikten hade då avgivits. Siffran för Phragmifes-hlaå var i medeltal 50,2% 

 (4V2 dygn). Försöket utfördes inomhus (skugga). Försök över vindens inverkan på 

 transpirationen (d. ^V? 1905) gav till resultat, att Scirpus ute i vinden (So) på 1 t. 

 avgav 10,5 % av sin friskvikt, men inne 8,g %; diff. 1,9. Motsvarande siffror för 

 Pliragmites voro 10 % resp. 6 %: diff. 4! Rel. luft-fukt. var densamma ute och inne, 

 63 "/o. Ljusstyrkan enligt aktinometertid var ute 90 sek., inne 40 sek. 



Phragmites COmmunis-aSSOCiationen. — Associationen är den i myrens fy- 

 siognomi näst Cladietum starkast framträdande av sumpväxtsamhällena. Såsom Scir- 

 petum har den sia optimala förekomst i de stora ackumulationsområdena men före- 

 kommer dessutom — till skillnad från Scirpus — nästan överallt i myren, backmyren 

 ej undantagen. Vi börja med Storsäv i nordöstra Storträsk. Som ovan nämnt visar 



') Största omkretsen 6,5 uppmättes i ett yppigt bestånd i en blekebukt i norra Risala (ant. ^"A 1904). 

 I det minsta av Lojstaträsken var den omkr. 7 cm. (ant. '^/g 1902). 



^) I allmänhet uppges i litteraturen ej djup och strålängd samtidigt. 



