42 



området från viken i nordost runt om till sydöstra bukten en så småningom skeende 

 utveckling från ackumalativ C/(ffl?'ff-blekebotten med Xijmplucetum etc. till det första 

 träskbackestadiet. Parallellt därmed går ett avtagande iScirpita- och Fhragtnife^^-Ass.-.nas 

 st3'rka och i stället ökning av Cladieiitm och Cariceia. Denna successiva förändring i 

 områdets periferi i nämnd riktniag — motsvarande ea läagdprofil — är densamma 

 som den succession en tänkt tvärprofii utvisar genom halvperiferiens mittdel men 

 utgörande ett sammandrag av den förra assoc.-följden. Utanför udden (textfig. 7, 1), 

 som är det längst framskridna stadiet (låg träskbacke), saknas markerat Fhragmitrs- 

 bälte. Det vidtar först i buktea (fig. 7, II), samtidigt med ,SV'/r^?<.v-bältet. Sträckvis 

 tillkommer ClacUefum mellan Phragmites och Carex filiformis eller tillsammans med 

 dem eller ock eisättande C. filif. Hela bältets bredd är till udden (fig. 7, Y) c:a 2 m. 

 På denna sträcka är utvecklingen på gränsen mellan ackumulation och erosion (abrasion). 

 Återstoden är enbart ackumulation med alltjämt bredare sumpväxtbälte. Gränsen 

 mellan P/nagmHctum och Sc/rpcfum är vanligen skarp, den förra "som en vägg något 

 höjande sig över Scirpus och synes ha svårt att växa in över densamma" (ant. d. 2% 

 1902). Här är Phragmitetum n. ren och optimal (V, 5), bildar en fläckvis endast av 

 Cladium avbruten sammanhängande skog av strån nära maximalhöjd (ett fjorårsstrå 

 mätte från vattenytan 230 cm., för att inuti sporren (fig. 7, VI) nå densamma (höjden 

 därst. 3 å 3,5 m.). Detsamma gäller Scirpchim härstädes. Utanför dessa assoc.-kärnor 

 förekomma utkilningar av Scirpus (jmf. sid. 36) och däri eller utanför på större djup 

 strödda PAr.-bestånd. Blekebanken är på denna punkt som mäktigast (165 ;i 220 cm. 

 vattendjupt c:a 50 cm. på punkter med 165 cm. bleke). F. ö. fins Phragmites (II — III) 

 runt området ute i träsket. 



På samma sätt förekommer Phragmites i Esketräsks ackumulationsområde (i NNO), 

 där den är yppigast på en punkt innanför Scirpetnm (jmfr. s. 36 och tavl. 5 fig. 3) 

 och Caricetum filiformis och f. ö. omgiven och undervuxen av Cladium. Höjden och 

 tätheten var densamma som i Storsäv. Alla bladen voro friska till skillnad från de i 

 allmänhet vissnade i de glesare och lägre träskbestånden (ant. d. ^Vs 1904). Beståndet 

 var lundartat, belysningen inuti svagi). Förutom av Cladium (III — IV) utgjordes under- 

 vegetationen av Peucedanum palustre (II), vars bl adf likar utfyllde ljusöppningarna i 

 det övi'e bladverket, Gali.um aparine i täta, lianartade hopar och Hydrocotijle vulgaris 

 (II) med mycket stora bladskivor på långa skaft. Carices saknades, troligen i följd av 

 den starka beskuggningen. C. filiformis upphörde i kanten av biandassociationen 

 (Phragmitetum - Cladietum). Densamma är utbildad i Risala (fig. 9), varvid dock Cla- 

 dium överväger. — En ackumulationsbukt i nordöstra Nvdträsk var även starkt bevuxen 

 av assoc. ifråga. I Tungarns ackumulationsområde spelar blandassoc. stor roll, var- 

 jämte finnas några tämligen rena och yppiga PAragfm.-bestånd. 



I gölarna bildar Pliragm. ofta täta beväxningar, t. ex. i de s. k. Bo]>parve- 

 träsken i Hemsekanten, 2 stycken om c:a 15 m. längd, nära varandra omgivna av täta 

 biandassociationer, Cladium-PhragmUes (A), Phragmites-Carex stricta (B) och Phrag- 

 mites-Equisetum limosum (C). Ant. d. "/s 1906. 



1) Dess täthet ocli styrka framgår därav, att här brukade stararna i looo-tal ha nattkvarter om hösten 

 före avtlyttningen, stråna och bladen visade talrika märken efter deras exkrementer och marken var täckt 

 därav (ant. d. V9 1905). 



