46 



höstvattenstånd. Knopparna, dels rhizomspetsarnas, dels stråbasernas, äro om hösten 

 c:a 10 cm. långa och styva och bli vid erosionen farliga angreppspunkter. Jmfr. här- 

 med S('irp)is' fasta rhizomgolv varifrån endast c:a 5 cm. långa knoppar sticka up]); dess 

 strån, som om hösten nedvissna, äro lakunösa och bräckliga och avbrytas lätt vid 

 slitning — utan att oroa rhizomet. Strået med sina relativt stora bladytor är helt 

 visst ej heller okänsligt mot ihållande vind (jmfr. ovan s. 41). Vindfaran kompenseras 

 dock av bladens form och lätthet att som flöjlar andra riktning med vinden CWincl- 

 fa/inenblätier", Kerner), vilket får uppfattas som en ändamålsenlig tillpassning ej blott 

 mot specifik vindskada (Hansen 1904) utan även som ett medel att hålla bladet torrt 

 på ytan till förhindrande av infektion (Bommersheim 1909). Härmed några observa- 

 tioner, som röra denna sak. Utdrag ur dagboksant. över Storsäv d. ^% 1902: 



Strået med 10 assimileraude blad, 25 — 30 cm. långa, 2,6 cm. på bredaste stället, de 

 övre utgående i en c:a 40"' , de nedre 60"; det nedersta 20 — 25 cm. från vattenytan, där- 

 efter lågblad. Den starka bladslidan omfattar stadigt ett 3 cm. st3'cke av internodiet; på 

 insidan är den glänsande glatt och medger ingen friktion. Bladbasen kring .slidöppningen 

 är särdeles starkt utvecklad, som en ring gripande om strået; ett stycke ned på slidan är 

 vanligen ett tvärveck uppkommet vid stark torsion; ett strå avskars, vreds sakta runt, 

 exponerat för vinden; bladen vredo sig då i samma tempo åt motsatt håll, d. v. s. behöUo 

 vindriktningen. 



Det var en daglig iakttagelse, huru bladen alltid voro inställda i vindriktningen. 

 Assoc. fick därigenom ett visst kammat utseende. Bladen söka läsida — i överens- 

 stämmelse med vad hela assoc. gör. Det ligger i öppen dag, att detta är av vikt för 



bladets liv, är ändamålsenligt, vare sig att uppfatta som en transpirations eller vad 



som delvis sammanfaller därmed — en temperaturreglering. Det händer emellertid 

 vid tvärt vindombyte att bladen ej hinna inrikta sig eller komma i tvångsläge, varvid 

 skada uppstår. Sålunda iakttogs d. "A 1904 vid ostlig vind på föregående västlig, att 

 bladen delvis ej hunnit ackommodera sig till den nya vinden: de stodo upprätta mot 

 vinden och skavde mot strået och varandra; detta tillsammans med det upprätta vind- 

 fångande läget mot strået, verkade transpirationspåskyndande (jmfr s. 41). Bladen 

 på strånas nedre hälft voro i allmänhet vissnade och bladspetsarna 3-tungat uppsplit- 

 sade, varjämte en del blad hade rullat in kanterna (kompensation till tvångsläget!). 



Artens föröknings- och spridningssätt är av intresse, då det är bekant sak att 

 den ej utbildar mogna frukter. (Warmings uppgift härom torde få betraktas som ett 

 sälls3'nt undantag). Under hela undersökningstiden i området iakttogs icke ett tecken 

 till fruktproduktion liksom ej heller dugligt pollen utbildas: vid mikroskojjisk under- 

 sökning, d. 'Vs 1905, befanns det odugligt, bestående dels av alldeles tomma korn dels 

 sådana med blekt, genomskinligt innehåll. A'anligt var också att ej ens vippa utbilda- 

 des, särskilt på ogynnsamma lokaler. Förökningen är således ensidigt vegetativ och 

 organet för spridningen är lösryckta skottfragment (Sernander 1901). En vanlig drift- 

 produkt i myren var stråstycken i strängar utmed högvattenslinien men sågos aldrig 

 i reproduktion. Adventivskottbildningen försiggår också normalt från stråbasen med 

 dess reservknoppar, och denna torde endast i extrema fall (vid bottenfrysning i åar 

 etc. med starkare vårisverkningar) lösgöras. Någon förökning med isolerade skott 

 iakttogs emellertid icke. Återstår således anta, att bestånden i Mästermyr äro led i 

 en m. 1. m. kontinuerlig tillväxt år efter år av en ursprunglig beväxning, tillökad med 

 nya bestånd från den eller de perioder i myrens utveckling, då arten varit stadd i fullgån- 

 gen fruktifikativ förökning. Det är en vanlig — och som kan tyckas gåtfull — före- 



