13 



gade fjällheden oeh den övervägande edafiskt betingade kalkheden, ett exempel på 

 huru faktorerna inom närliggande klimatdistrikt kunna ersätta varandra till frambrin- 

 gande av till livsformer och även vegetationsgränser') analoga vegetationstyper. 



Vegetationsindelningen får ej vara ensidigt fysiognomisk, ej ensidigt topogra- 

 fisk. Båda äro i konsekvensens och klarhetens intresse berättigade men blott pro- 

 visoriskt. Ett parallellsystem av båda dessa klassificeringsprinciper med korrespon- 

 derande reaktionspar av ståndort och vegetationstyp gör helt visst den större tjänsten 

 — om genomförbart. I själva verket är och har det varit i användning vid växt- 

 geografiska framställningar om ock ej systematiskt genomfört: man gör t. ex. den 

 fysiognomiska klassificeringen och diskuterar därefter ståndortsbetingelserna för varje 

 vegetationstyp (formation, association etc.) utan bundenheten av ett uttryckligt stånd- 

 ortsystem, som lemnar den mindre säkerheten. Utan en sådan ständortsdiskussion 

 kommer varje ensidigt om än aldrig så sinnrikt konstruerad fysiognomisk överbygg- 

 nad att sväva i luften. Den är nödvändig som bidrag till frågan om den större eller 

 mindre kongruensen mellan ståndorten och vegetationstypen"). I sista hand blir det 

 en fråga om specialiseringen och begränsningen av båda. Målet måste vara detta: 

 lika många ståndortstyper av högre och lägre valör i ett 

 rationellt ekologiskt ståndortsystem som vegetationstyper. De 

 korresponderande typparen, det som i ett föregående sammanhang kallades de forma- 

 tionsekologiska enheterna, äro att söka. 



Dessa synpunkter voro ej det ursprungliga programmet — om också så små- 

 ningom m. 1. m. medvetet fattade — för efterföljande studie över Mästermyrs vege- 

 tation, vilket förklarar den måhända bristande överensstämmelsen. De ha framställt 

 sig under utarbetningen av materialet och formulerats efter den speciella vegetations- 

 beskrivningen, som sålunda så gott den kan må exemplificera dessa synpunkter. 



I det föregående äro redan en del terminologiska och begreppsbegränsningar 

 gjorda i anslutning till nyare förutbefintliga (DE Wildeman, Briisselkongressen 1910) 

 och skola här nedan ytterligare utföras i några punkter. Då här är fråga om ett 

 litet, välbegränsat område, en gottländsk myr, innefattande sä gott som en enda 

 vegetationstyp (se ovan!), kommer det givetvis mest an på de lägre enheterna och 

 dessas tillräckliga specialisering vid definitionsgivningeu. Av den inledande delens 

 data över områdets fysikokemiska och fysiografiska förhållanden framgå de allmänna 

 dragen av de här verkande faktorerna. Med avseende fästat endast vid Mästermyr 

 komma endast edafiska och biotiska i fråga. 



Med ståndort menar jag sammanfattningen av alla de fak- 

 torer {= den miljö), som utövar verkan på en vegetation. I denna 

 vida bemärkelse blir varje lokal, större eller mindre, en ståndort, som dessutom 

 själv förändras, bildande varianter för ohka tider. Systematisering av ståndorterna 

 följer en på deduktiv väg erhållen rationell, d. v. s. ekologisk, klassificering av de 

 fysiskt-geografiska begreppen. Vegetationstyperna av högre eller lägre grad äro de 

 ekologiska uttrycken för kombinationer av över- och underordnade fysiskt-geografiska 



') Granen har sin svenska sydostgräns i en breddlinie, gående över Mästermyr. Gränsens skärpa här- 

 städes framgår därav att jag i myrens södra skogskanter blott påträffat några stycken granar, medan de äro 

 best&ndsbildande i de norra. 



') ■ — • Förutom det att de snart inträdda edafiska förändringarna i ett enbart fysiognomiskt upptecknat 

 vegetationsområde omöjliggöra eller försvåra eventuell kollationering med ståndorten efteråt liksom analogislut 

 till andra likartade vegetationstypers ståndorter lätt föranleda felslut. 



