9 



loppet starkt iugripande, varpå redan i deuna del skall givas några exempel. Då 

 genom den årliga höskörden ärligen göras en lucka i den naturliga destriluskumu- 

 lationen blir verkan därav ett fördröjande av utvecklingen. Så kommer att lämnas 

 exempel på huru lokaler, där slätter t. ex. på grund av stenbundenhet är utesluten, 

 ockuperas av Mijrica-Ehamnus-huskage. Slåttern elimerar träd- och buskvegetation 

 och fastlåser, sä länge den varar, myren i ängsstadiets labila jämnviktsläge. Myr- 

 bottnens barläggning genom slåttern medför å andra sidan fara för intorkning och 

 gynnandet av den lägre starrvegetationen. Då därjämte den starkt Ijusbehövande 

 Amhlystegimn scorinoides t. ex. genom bortskaffande av Cladium starkt ökar i massa 

 och höjer marken, har utvecklingen kastats om i en annan riktning än den naturliga. 

 Tillsammans med isverkan, som nu lätt inställer sig, blir utvecklingen härigenom ofta av 

 regressiv art — förhållanden, som komma att bli föremål för diskussion i Del III. 



Dränerings ändringar av flodområdets övriga myrar äro givetvis av största 

 betydelse för bedömandet av utveckhngsgången inom Mästermyr och skall redan 

 här med några ord beröras. Den mest betydande av omgivande myrar i dränerings- 

 området. Stånga myr (700 har), och den nära liggande Visne myr (100 har) utdika- 

 des gemensamt under åren 188 2 — 8 3 med avlopp till Mästermyr.^) 

 Dä därigenom avrinningen såväl av atmosfäriskt som grundvatten från dessa myrar 

 underlättades, är från denna tidpunkt att datera en jämnare vattentillförsel och höjning 

 av Mästermyrs medelgrundvattennivå. Då därjämte de fordom våldsamma 

 islossningarna med deras destruktiva verkningar upphörde, in- 

 ställde sig — då myren n um era bättre kvarhöll sina sediment - 

 strax i det associationsdynamiska förloppet ett moment av re- 

 generativ och läkande art med fortsättning i en ostörd progres- 

 siv utveckling, ända till dess den år 1902 påbörjade utdikningen av myren blev 

 början till slutet av dess genom kvartärtidens epoker mångtusenåriga historia. 



Utdikningens historia är i korthet denna. År 1899 begärde en minoritet jord- 

 ägare hos vederbörande myndighet förordnande för vederljörlig förrättningsman att 

 hålla syn i enhghet med gällande utdikningslag. Dåvarande lantbruksingeniören i 

 länet C. A. Sylvan, som redan i maj 1908 handlagt förrättningen, avslutade den som- 

 maren 1899, då den vann laga kraft. Först tre år därefter eller i januari 1902 på- 

 börjades arbetet, då också odlingslån söktes och beviljades till ett belopp motsva- 

 rande 57 °/o av hela företagets förbättringsvärde. Den ursprungliga minoriteten 

 hade sålunda vuxit till en knapp majoritet. För övriga andelar, 43 70, hade av- 

 sägelse av båtnaden skett. Genom tvister om fördelningen utdrogs arbetstiden över 

 den beräknade, rättegångar hotade o. s. v. Nytt odlingslån beviljades år 1908 och 

 vattenavledningen kunde slutföras under år 1910, då företaget blev avsynat och god- 

 känt. Arbetskostnaderna uppgingo då till över halva millionen. — Sommaren 1903 

 var huvudkanalen framme vid Esketräsk, som dä avtappades. Risala följde efter 

 hösten 1904, Storträsk senäret 1905, Nydlräsk 1906, och i aug. 1908 var kanalen framme 

 400 m. öster om knutpunkten K ej långt från sin slutpunkt, Stångaåns mynning. 



I nuv. stund äro endast smärre partier uppodlade, där ypperliga fält av korn 

 och foderbetor bära vittne om en mycket onaturlig associationsförskjutning. — "Efter 

 torrläggningen har bleket torkat i träskbottnarna och vållade omkringliggande stora 

 olägenheter, dä vid blåst bleket fördes vida omkring som fint stoft och trängde in 

 i minsta springor". (Haglund 1912). 



^) Samtidigt företogs upprensning av dikena mellan Mästerniyrtriisken, som dock voro åter igenslam- 

 made sommaren 1902. 



