över di mm bildning i myren gjordes den ^^/s 1903 kl. 8 e. m. den iakt- 

 tagelsen, att dimman var lokaliserad till kantängarna och Carcx s<r/eta-associationen 

 men saknades över Cladium-Ass. och träsken. Dimmbankens höjd över marken c:a 

 2 m. Temp. ll'\ Rel. fukt. 100 "/o. Vindstilla. Halvklart. Den V« 1Ö04 (jrnh- 

 ovan!) i samma del av myren (S om Storträsk) kl. 9 e. m. var dimman helt inskränkt 

 till kantängarna (Carex panicea-C. /lomsch.-Ass.). 



Geologi. 



Mästermyr är en av lakustrina och underst även lakustrint-marina sediment och 

 torvavlagringar utfylld, jämförelsevis grund depression i kalkhällen. Enligt von Post 

 (1903) stod den vid Litorinahavets maximum som en lagunsjö, "Mästersjön", i för- 

 bindelse med havet. Marina moUusker, särskilt Cardhtm edule, i träskbottnarna och 

 det torveu underlagrande djupbleket i myrens alla delar, äro bevisen därför. Lagun- 

 porten var den nuvarande Stenbroåns utmynning ur myren, där också den Mästersjön 

 uppdämmande Litorina-gränsvaUen^) har ett avbrott. Vallen underlagras av Ancijlus- 

 grus. Ett gränslager av torv "bildar ett genom hela profilen sammanhängande torv- 

 lager och har sin omedelbara fortsättning i Mästermyrs äldre lorvbildningar (von Post 

 1903, s. 344). Enligt Munthe (1910) sträckte Litorinahavet sina verkningar över 

 hela myren, vilket styrkes — förutom av Crtcrf/um-förekomsten — av att L. G. är 

 utbildad som mindre ställvis Cardium-i'åTa.x\åQ vallar i mvrkanterna. I de lånasamt 

 stigande trakterna norr om myren är en hel serie strandvallar utbildade. Södra 

 myrkanten är däremot brantare, sträckvis, t. ex. Hemdarfvebuktens västra rand och 

 "Synkes" ostsida, utbildad som erosionsterass. 



Jordarterna äro bottenlager av grus, sand, moränmärgel och bleke, täckta 

 av torvbildningar, huvudsakligen Cladium, starr- och Äinhlystegimn-ioTv. Sträckvis 

 av stor mäktighet, t. ex. S om Nydträsk ända till 3 m. starr-Amhlijstegium-toiv, 

 avtunnar torven ät kanterna och övergår i laggen till en ljusare, sandblandad torv- 

 mylla, (5 — 30 cm.) på sand, grus eller moränmärgel av mycket seg konsistens. 

 Lagerföljden i östra delen, c:a 400 m. från K (Stenholms stång) är i den till denna 

 punkt framdragna huvudkanalen enligt Munthe 1910, s. 105 följande: 



a) Torv med Amhlystegium o. s. v c:a 0,5 m. 



b) Blehe, delvis ersatt av JcalJcgyltja „ 0,9 „ 



c) Gyttja, "Levertorv" „ 0,1 „ 



d) Litorinasand, skalförande „ 0,02-0,03 m. 



e) Torvartat skilt, (lokalt) _.. „ 0,02-0,03 „ 



f) Glaciallera, (lokalt) „ 0,1 m. 



g) Sandblandat grus „ 0,i— 0,3 m. 



h) Moränmärgel 



Jordmånen i sankmyren är schematiskt denna: överst ett torvlager av växlande 

 mäktighet, som till sin nedre del är n. svart (Cladium-ioTy), i sin övre mörkbrun 

 {Carex strida- Amhlystegium). Under torven följer bleke. På en del, särskilt gyn- 

 nade punkter såsom kring Stångaåns mynning och i träskbackarna är torvmyllan 

 mäktigare än vanligt i äogsformationen. Träskbottnarna bestå mest av bleke, i 

 ackumulationsområden av stor mäktighet, t. ex. i "Storsäv" i nordöstra Storträsk 



*) Dess krön strax väster om nij-ren härst. 16,5 m. iiver havet. 



