över punsarna i sydöstra Nydträsk, dels -- den mindre delen — i sydöstra Stor- 

 träsk. Nydträsk avger sitt överflödsvatten längs dikeslinien till Storträsk, som så- 

 lunda upptar huvudkvantiteten av flödet. Mindre stråk torde dessutom taga andra 

 vägar inuti myren. En ström infaller sålunda i Tungarns östra ända, följer den i 

 längd och utfaller över västra ändan. Se vidare vegetationskartan, där pilarna ange 

 flödesstråkens läge och ungefärliga styrka (högst tre pilar)! Då jag själv ej haft 

 tillfälle till direkta iakttagelser däröver, äro de med stor schematisering fördelade dels 

 efter nivåförhållandena, dels med stöd av associationsfysiognomiska iakttagelser och 

 även efter myrbönders uppgifter. Som nämnt äro de renaste Carex stricta-hest&n- 

 den utbildade efter de otvetydigt starkaste vattenstråken, varefter analogivis kan 

 slutas till andra stråk. Fördelningen av erosions- och ackumulationspunkter ge 

 ock vägledning. Sålunda äro mäktiga bleke- och CAara-massor hopade i Tungarns 

 västra ända. Samma lokalisering är iakttagen i punsar och gölar med avvikning 

 åt S eller N alltefter läge resp. N eller S om träskbältet. Torvvallarna på de fyra 

 västliga träskens västra stränder ange ock stark is -|- strömpressning i den rikt- 

 ningen, varjämte efter vallstyckenas storlek kan bedömas punkter för den starkaste 

 pressningen. 



Det är givet, att myren från ett så stort dräneringsområde måste uppta högst 

 betydande vattenmängder. Enligt många samstämmiga erfarenheter (von Post 1904, 

 von HoFSTEN 1907 och andraj brukade myren efter issmältningen vara som en enda 

 stor sjö, varur endast agruggarna och träskbackarnas krön stucko upp, liksom under 

 vintern isen kunde utgöra ett enda sammanhängande täcke utefter hela myrens längd. 

 (Jmfr Roma myr, Sernander 1899, s. 55). Enligt mina iakttagelser av tydliga is- 

 verkningar i myrkanterna stötte isytan intill laggarna i deras övre hälft. Textfig. 



1 visar ett flyttblock i myrbacken vid M, 

 Sproge, med lavzoner. I den breda svarta 

 Lecidea-2onens mitt är ett omkring 12 cm. 

 brett bälte av mest blottad granit. Utan 

 tvivel anger det höst-vintervattnets och 

 isens medelnivå. Den är (isens) här så- 

 ledes c:a 25 cm. över ängsbacken, ungefär i 

 dess mitt. Blockets nedersta zon, intill 

 grässvålen, var impregnerad vit av bleke, 

 avsatt vid högvatten. Samma siffror erhöllos 

 från ett analogt beläget block i punkten 

 N. Vid vårflödet översvämmas randbackarna 

 ' *"* ^ '^^^ h. o. h.; strängar av Phragmites- och Cladium- 

 fragment markera h. o. d. i backarnas över- 

 sta partier högvattenslinien. Enligt observationer på Phragmites-styålkar i Storträsk 

 den "% 1902 torde dess nivå under nästföregående flöde ha stått c:a 25 cm. (minst 

 20 cm.) över sommarnivän^, vid nämnda tidpunkt ändock högre än den normala i 

 följd av uppdämning. Enligt landtbruksingeniör C. A. Sylvans utlåtande till utdik- 

 ningsförslaget beräknas huvudkanalen på sträckan från D kunna vid vårflödet i april 

 avbörda nära 10 m^ vatten pr sekund och har vid sitt utträde ur myren följande 

 dimensioner: djup 5,45 m., bottenbredd 8 m. och dagbredd 24,35 m. 



') Det nedersta normala bladet på stjälken var nämligen på detta avstånd från vattenytan. Bladen pä 

 den nedre sträckan voro lågbladsartade. 



Fig. 



