47 



i/^. JU< 





Fig. lo. 



teelse, att vass uppkommer på dikesslänterna i utdikade myrar, även om ytvegetationen 

 visar ringa eller t. o. m. intet spår därav. Så ock här. Allteftersom huvudkanalen 

 under utdikningen framskred, uppväxte Phragmites ur slänterna, dels ortotropa skott 

 dels krypskott, som följde slänten ned till kanalbotten och övertvärade den till den 

 motsatta slänten (f. stolon i f er a). — Särdeles vackert iakttogs fenomenet i den utdikade 

 Vastäde myr. — t den utmed kanalerna uppkastade jorden (mest bleke) är — åtminstone 

 i början — Phragmites den enda växtligheten: tvenne parallella, gröna stråk markera 

 redan på långt håll, var kanalerna gå fram 



Textfig. 10 visar genom- 

 skärning av en sådan ble- 

 kevall: obs. I de två etagerna 

 av adventivskott, det ena (det 

 äldre, före utdikningen) i jämn- 

 höjd med myrens yta, det an- 

 dra i vallens ytlager: mellan 

 dem en blek, rhizomartad del, 

 genom sättande den c:a 60 cm. 

 höga vallen. Artens stora här- 

 dighet och tillpassningsförmå- 

 ga tar sig ej blott uttryck i 

 i lokalformen stolonifera utan 

 även en annan: f. arenaria, en 

 psammofil form med nedlig- 

 gande skott och korta, stic- 

 kande, fixt 2-sidigt riktade blad, 

 som påträffades i myrens västra ända, långt upp i randbacken på Litorinastrandval- 

 lens insida men även efter torrläggningen nere på myrens yta, i torven därstädes. 

 På sistnämnda lokal iakttogos alla övergångar mellan den normala Phragmites och f. 

 arenaria: både ortotropa, vippbärande skott (vanligen det relät, huvudskottet) och ut- 

 efter marken krypande sidoskott, båda slagen från en och samma rhizomspets. Bladen 

 på de förra skotten voro nu gulnade och hoprullade, på arenaria-skotten däremot friska 

 och platta. De senare voro troligen framkomna senare, ur proleptiskt utvecklade ad- 

 ventivskott — vanligen i samband med någon skada å huvudskottet, slätter etc. — , 

 utgörande en höstform, och kanske att tolka som ett fall av psykroklini samt omväx- 

 lingen av dessa höstskott och normala vår-sommarskott som en slags säsongdimorfism. 

 — Formen ifråga gjorde ett mycket egendomligt, främmande intryck och illustrerade 

 på ett frappant sätt artens utomordentliga tilliiassningsförmåga. 



I sin förekomst tycks den icke bunden till någon viss jordmån utan förekommer 

 såväl på rent bleke (obs.! de ända till 2,2o m. mäktiga blekemassorna i Storsäv med 

 myrens yppigaste Pluagmites-bestknd) som på torv -|- bleke och sand. Den mycket 

 allmänna förekomsten i den stora nordöstra myrviken (nedom gården Myra) med torv 

 på sand och ganska yppigt (4 — 5) i södra Storträskbukten med sandbotten och den 

 nyssnämnda västligaste stationen (Litorinavallen) — där dock blott 1-3 — synes giva 

 sandbottnen företräde som den framför andra lämpliga jordmånen; men är jag i så fall 

 böjd för att se det jordslagets lämplighet från synpunkten av dess fysiska egenskaper, 

 dess lättgenomtränglighet, — och även större värmekapacitet — dess gynnande av rot- 

 och skottregeneration efter eventuell isåverkan, i motsats till den hårdare grusbottnen 



