48 



(t. ex. träskreven). Kiselåtgången vid näringsomsättningen (den enligt Haglund 1907 

 utslagsgivande faktorn) torde ej vara större än att den tillgodoses av det mineralslagets 

 förekomst och mängd i vilket jordslag som helst. 



Slätte rn som kulturfaktor sänker i hög grad associationens kvalitet: individen 

 bli lågvuxna och sterila samt utgöras af skott, som framvuxit under snittet av lien ur 

 reservknoppar i stråets basaldel. Då genom slåttern, som vanligen infaller i mitten av 

 juli — således under tiden för den intensivaste näringsverksamheten — , hela det assi- 

 milerande skottet avskiljes från växten, måste detta ingrepp medföra 

 avmattning och vid år efter år upprepad slätter t. o. m. fullständig utgång, d. v. s. 

 svältdöd, som endast tillsvidare uppskjutes av adventivskotten. — Samma inverkan av 

 slåttern — med gradskillnader — har iakttagits även hos andra associationer, mindre 

 för de lägre skiktens; ju mer högvuxen arten är desto större assimilerande j^tor gå 

 förlorade för näringsverksamheten och desto ogynnsammare blir denna inverkan. 

 Slåttern påskyndar eller — genom undanhållandet av buskvegetation — rent av orsa- 

 kar utvecklingen till lågväxta associationer, d. v. s. mj^rbackarnas (de egentliga slåtter- 

 ängarnas) samhällen. Att Phragmitcs trots den ensidigt vegetativa förökningen och år- 

 hundradens slätter bibehållit sig så allmänt i mjren beror dels på dess förmåga av 

 latent liv — att efter försvinnande från ytvegetionen reviviscera under gynnsammare 

 förhållanden — och en högt uppdriven veget. reproduktionsförmåga i;tan även (betr. 

 slåttern) på associationsstationen, som ofta ej utan allt för stort besvär är tillgänglig 

 för slåtterkarlen. Det stora och yppiga assoc. -stråket i södra myrkanten är sålunda 

 mycket sankt, delvis på gungfl}', under det i randbacken — slåtterängen innanför — 

 assoc. är av både lägre kvalitet och kvantitet. Orsaken till utebliven slätter kan ock 

 vara en annan. Den till synes egendomliga kombinationen: Phragmites med under- 

 vegetation av Schoenus är ej ovanlig i myren. Förklaringen är åtminstone delvis denna: 

 Schoemis ("pärr") anses av befolkningen som det näst agen sämsta m3n'fodret; "pärr- 

 styckena" slås därför ej eller endast i nödfall, varav följer, att Phragmites, som på 

 dessa lokaler försvann, då ett annat led i utvecklingskedjan med en begärligare myr- 

 foderart utgjorde undervegetation, återuppstod med inkomsten av Schoenus. — 

 En säregen lokal för arten är vidare buskage och dungar i myren, i vilka den 

 ibland påträffades 3'ppig och fertil; så t. ex. en talldunge i södra myrkanten eller en 

 dunge av gran och lövträd mitt i myren strax SV om Tungarn, där dess maximal- 

 höjd i myren, 3,70 m., uppmättes. Analogt iakttogs i Stånga myr (d. "/? 1906), där 

 arten höll sig enstaka fläckvis, huru den återuppvuxit och luxurierade i en tät tall- 

 dunge, uppkommen i en randäng efter utdikningen (1882). 



Phragmites ingår i h vilket samhälle som helst inom gränserna för artens hydro- 

 tiska tillpassningsamplitud, såväl i hydrofytsamhällena (normalt) som mesofyt- och 

 psammof3'tsamhällena och tyckes därvid i frekvenshänseende ej heller föga påverka 

 eller påverkas av kommensalerna. Dess rentav mesofytiskt breda, tunna och platta 

 blad tåla beskuggning och orsaka på sina ogrenade graminéstrån liten beskuggning. 

 De långsträckta, diageotropiskt mycket känsliga och för vitt skilda nivåer tätt inställda 

 rhizomen med deras styva, lågbladsklädda, koniska s[ietsar taga sig iipp genom vilket 

 löst underlag som hälst; endast en optimal Scirpus lacustris-Ass.:s täta rhizomgolv 

 iir hindersamt. Pliragm.-iorven och -rhizomen påträffas i blandassoc. under Scirpus 

 rhizomen, som ge erosionsskydd, men då Scirpetum tätnar, tvingas Phragmites 

 utom detsamma (jmfr. Storsäv!). Ijiknande ehuru ej så utpräglat, har iakttagits betr. 



