49 



kombinationen I'/iragmitcs — Cladium. Kombinationen Fhragmiics-Carex stricia är mera. 

 ovanlig under förutsättning av frekvensen ymnig (V) för båda: då C. sfricta-tnvoma 

 tätna, bli även de hinder för Phragmites-rhizomeDS framkomst. 



Cladium MarisCUS-aSSOCiationen. - I likhet med il/p?iL= (1912) räknar jag C/a- 

 ciium till helofyterna. Motiveringen ligger i dess storlek och optimum på helofytståndorten: 

 ackumulationsområdena, där associationen ger upphov till ett distinkt torvlager. 

 Men i Cladmm-sliottets organisation (rosettypen) ligger fordran på grundare vatten: 

 medeldjupet i assoc. är 20 cm. och den befinner sig därför normalt innanför de 

 föregående associationerna och bildar övergång till meshydrofyt-F. (sankmyren), 

 där den är fvsiognomiskt förhärskande såväl i Mästermyr som de gottländska m3'rarna 

 i allmänhet. Den är också en utpräglad "kalkväxt". Den progressiva facies, vari 

 myren i följd av Stånga och andra myrars dränering befann sig vid tiden för dess ut- 

 dikning, gjorde sig tydligast tillkänna med Cladium, dess tydliga och starka ökning i 

 myren: ackumulationsstränder, gölar och regenerativa punsar och f. ö. sankmyrens 

 lägre belägna delar, särskilt i myi-kanterna och -bukterna runt den något högre 

 belägna Stormyr, mot vilken den var i framträngande i buktande konturer, tydligast 

 från sydväst (tavl. 2). 



Några drag ur artens oi'ganografi må här anföras ur en studie av agen mitt i ett 

 det yppigaste bestånd i svämbleket å ömse sidor om det för partiell dränering en gång 

 grävda, nu igengrundade diket mellan Risala och Storträsk den "/s 1902 med kom- 

 pletterande iakttagelser från andra tillfällen. 



I sin svårgenomtränglighet, sin genom massverkan av oredigt hopade, långa, snär- 

 jande blad, både av årets friska och några föregående årsgenerationers vissnade, gör 

 ett agsamhälle under optimala betingelser ett för nordiska förhållanden säreget, djun- 

 gelartat intryck. Till en höjd av 178 cm. — således ordinär manshöjd — uppstiga de 

 florala skottens stjälkar, avslutade av bruna, kvastliknande sammansatta knippen. 

 Blomutvecklingen är proterogyn och kan, då partialblomställningen, små"axet", är 2-3- 

 blommigt och knippegrenar av olika ordningar ha en något oliktidig blomning, 

 successivt avläsas för inflorescensen i dess helhet 4-6 blomningsfaser med för varje 

 småax distinkta ]:sta, 2:dra t. o. m. 3:dje hon- och hanstadier, som med 1—2 

 dygns mellanrum (alltefter väderleken) avlösa varandra under omkr. en veckas tid 

 vanligen från 10:de augusti, då l:sta hon-stadiet inträffar, och skifta under denna tid 

 agtopparna ömsom i silvervitt (pistillmärkena) och svavelgult (ståndarknapparna) för 

 att sedan utfyllas av de starkbruna frukterna (torr stenfrukt), som bli alltmer glän- 

 sande och mörkbruna framemot mognaden i början av september, då de trängas i 

 huvudliknande små gyttringai-, mycket begärliga för småfåglarna. — Stjälkarna, styva 

 och med en omkrets nedtill av 3,6 cm., äro vinterståndare, och sannolikt bidraga fågel- 

 besöken avsevärt till frukternas utruskande. Stjälken är avdelad i tretton upptill längd- 

 avtagande ledstj-cken (mittstycket c:a 20 cm.) med lika många blad, som nå ungefär 

 samma höjd, de yttre, nedre rosettställda, dock 200 — 230 cm. långa och — sträckta — 

 överskjutande de inre övre, ur vars axiller blomställningarna utgå. Bladen, som äro 

 taggsågade, omfatta stjälken runt om med en 2 (högbl.) — 22 cm. (rosettbl.) lång slida, 

 bli sedan rännformiga med i början 90" vinkel, som upptill blir allt flackare för att ut- 

 löpa i en lång, taggig spets med triangulär genomskärning. Cladium är en sträckledad 

 rhizomväxt med 15—20 cm. långa, horizontellt förlöpande, c:a 1 cm. grova, tätt låg- 

 bladsklädda rhizomstycken. Ehizomkedjan är starkt grenad med 60" å 90" grenvinklar 



