53 



det genom slåttern det skyddande detiituslagiet bortskaffats. Tilläggas bör dock, att 

 bladen efter slätterstympningen tillväxa genom interkalär tillväxt. Av de talrika 

 observationerna och mätningarna häröver må blott följande anföras. I ett bestånd vid 

 Storträsk, den '% 1904, uppmättes tillväxten efter slåttern ^som vanligt i mitten av juli) 

 med 60 cm. och d. Vs 1906 ])å en fläck i östra myren 45 cm. Således en tillväxt av 

 c:a 1 cm. pr dygn. Då agen vid slåttertiden är fullvuxen, är tillväxten av slagen ag 

 att betrakta som en regeneration, vilket ytterligare st_yrkes därav, att försök med av- 

 klippta bladrosetter så sent som i förra liälften av september visade tydlig tillväxt, 

 ända till 1 cm. pr dygn. Regenerationen är dock ej tillräcklig att täcka det genom 

 slåttern uppkomna näringsdeficit utan försvinner associationen genom år efter år upp- 

 repad slätter. 



Till belysande av artens transpirationsförhållanden må här endast anföras, att av- 

 skurna blad under 10 dj^gn förlorade c:a 50 "/o ^^ sin friskvikt För jämförelse voro 

 siffrorna för Phragmitcs c:a 50 V„ under 4^/2 dygn, för Carex siricta samma vattenför- 

 lust under något mer än 1 dygn. Försöket pågick inomhus. 



Fruktalstringen är riklig hos Cladium, felslår sällan och säkrar således växtens 

 förökning och spridning. Frukten är en torr stenfrukt, som mycket länge behåller 

 sin flytförmåga, och är vårgroende. 



Av övriga helofyter äro Equisetum limosum, L/torrlla lacnstris, Seirpus Tabernce- 

 montani och Menyanthes trifoliata samhällsbildande. De två förstnämnda jämte övriga, 

 myrområdets mera tillfälliga helofytelement (jmfr s. 34) äro redan förut kort omnämnda 

 på tal om vätarnas och bryornas vegetation (ss. 22—24). Mera framträdande äro de 

 två senare, isynnerhet Memjanthes, en av myrens viktigare associationer. 



Seirpus Tabernwmontani-Ass. är vanlig som smärre bestånd utmed Storträsks vest- 

 liga stränder på tunt svämbieke omedelbart intill de isskjutna vallarna samt på några 

 punkter i östra och sydöstra delen, ofta tills, med Sc/rj)iis palnstr/s; vidare ett bestånd 

 (med Juncus lampmcarpus) i en sumpig körväg i Bjerges inmyr och på samma slags 

 lokal ett mindre bestånd i Hemse inmyr — I norra Tingstäde träsk (sandstrand) 

 fanns arten på följande sätt. Ant. d. "A 1908. 



Seirpus palustris (IV). Seirpus Tabernsemoataai (II). Carex Oederi (II). 



Triglochin palustre (II). Molinia ooerulea (II). Equisetum efr palustre. 



Lokalen var även här en sank körväg (svagt markerad), innanför isskjuten vall. — 

 Enligt detta skulle arten snarare höra till den chasmofytiska övergångs-zonen, schemats 

 (s. 19) Junceto-Heleocharehim-vegetatiou. Dess typiska förekomst är dock såsom salt- 

 eller brackvattenshelofyt (Joh.\nsson 1897, s. 242 — "flerstädes utmed kusten"). War- 

 ming (1906) räknar den (s. 294) till de obligata helofyterna. Detta torde fullt ut gälla 

 för danska vegetationsförhållanden med en utträngande konkurrens från söt- 

 vattenshelofyternas sida. Den intressanta förekomsten i Mästermyr och Tingsstäde träsk 

 är att se från samma synpunkt, bristande konkurrens (obs. den visserligen 

 rikliga, men lågväxta och ytliga Seirpus palustris ovan!) på dess här angivna, säregna 

 lokaler. 



Menyanthes irZ/oimia-associationen. — Denna är ej ovanlig i ackumulations- 

 områdena, vanligen tills, med Carex filiformis. Ofta utgör den yttersta tillandnings- 

 bältet utanför Cladietum såsom i västra Risala (jmfr tavl. 3, fig. 2), där den sedan glest 

 genomsätter Cladium-hältet och därinnanför blir frekvensrikare tills, med C. fihf. mellan 

 Cladium och C. stticia-hältena. Samma förekomst i norra strandens tillandningar ijmfr 



