28 



ende grund, hvilket vid högt vnttenslånd betäckes al 

 vågorna. Det saknar naturligtvis all vegetation. 



Mera söderut ligga i en rad från vester till öster 

 och skilda genom smala sund, de tre Häslhobnarne, af 

 hvilka den mellersta kallas Elba. Alla tre Hro höga gneiss- 

 kullar, på hvilkas af krosstensgrus bestående sluttnin- 

 gar dock flera representanter af Aiälarens lundflora börja 

 visa sig i skuggan af ekar, hasslar och alar. — Från 

 deras södra stränder utskjuta långa sandreflar och sten- 

 grund, och sundet mellan Östra Hästholmen och fasta 

 landet eger, ehuru temligen bredt, knappt någonstädes ett 

 djup öfver 8 fot. — I sydvest från Vestra Hästholmen 

 uppskjuter på något afstånd helt enstaka ur vågorna en 

 liten holme, som kallas Hofvarn. Dess form är nära 

 rund med en diameter af föga öfver 100 fot." Den be- 

 står endast af krosstensgrus med lösa gneiss- och granit- 

 block i vild oreda hopade öfver, hvarandra, men beklä- 

 des af den yppigaste vegetation, hvaribland förekomma 

 flera sällsynta arter, så att hela holmen på afstånd lik- 

 nar en flytande trädgård. — I sydvest och söder från 

 Hofvarn är öppet vatten är.da ned till Gångsholmslandet 

 och den kedja af holmar, som derifrån sträcker sig till 

 Ridö: omkring f — I mil. Denna vidsträckta vattenyta 

 kallas den Yttre Westcråsfjärden och kringflyter åt öster 

 de öfriga öarne, som tillhöra denna grupp. 



Af dessa är Björnö den största och märkvärdigaste. 

 Den ligger i sydost från Östra Hästholmen och sträcker 

 sig i riktning från nordvest till sydost längs efter Bade- 

 lunda och Ihrsta socknars mälarestrand, ifrån hvilken den 

 skiljes genom ett smalt och grundt sund, omkring en 

 half mil i längd. Bredden är vida mindre; knappast A 

 mil utåt ändarne och minskas midlpå ön vid den s. 

 k', halsen än ytterligare. Mellersta och norra delarne 

 utgöra en förlängning af Badelundsås och bildas således 

 jemte nästan hela vestra sluttningen af rullstensgrus och 

 rullstenssand. Södra delen består af en gneissås, beläckt 

 med krosstensgrus och på östra sluttningen åkerleror. 

 På norra udden uppsticker ett lager hornblende och der 



